СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р. Справа № 922/1197/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Харківської міської ради, м.Харків вх. № 3224 Х/З на ухвалу господарського суду Харківської області від 07.10.2019 р. у справі № 922/1197/18 (суддя - Аюпова Р.М., повний текст складено та підписано 09.10.2019 р.)

за позовом Харківської міської ради, м.Харків

до фізичної особи-підприємця Гончаревської Світлани Василівни, с. Високий

про стягнення 3 051 145,34 грн.

ВСТАНОВИЛА:

04.05.2018 р. Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Гончаревської Світлани Василівни безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 3 051 145,34 грн. на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

В обґрунтування позову Харківська міська рада посилалася на те, що відповідач в період з 01.04.2015 р. по 31.03.2018 р. не сплачував за користування земельною ділянкою площею 0,4050 га по АДРЕСА_1 (на якій розташована нежитлова будівля, що належить відповідачу на праві власності) плату за землю у встановленому законодавством розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.01.2019 р. позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з ФОП Гончаревської С.В. на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 3 051 145,34 грн. та судові витрати в сумі 45 767,18 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 р. рішення господарського суду Харківської області від 02.01.2019 р. скасовано та прийнято нове рішення про відмову у позові, стягнуто з Харківської міської ради на користь ФОП Гончаревської С.В. судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 68 650,77 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Харківською міською радою не доведено використання виключно відповідачем земельної ділянки площею 0,4050 га, оскільки на цій земельній ділянці розташовано два об`єкта малої архітектурної форми, що не належать ФОП Гончаревській С.В.

03.04.2019 р. на виконання зазначеної постанови суду судом першої інстанції видано відповідний наказ.

26.09.2019 р. Харківська міська рада звернулася до місцевого господарського суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення у справі № 922/1197/18, в обґрунтування якої боржник посилається на те, що:

- є бюджетною організацією та не має змоги сплатити судовий збір за подання ФОП Гончаревською С.В. апеляційної скарги в сумі 68 650,77 грн. одразу ж при виникненні відповідної потреби;

- рішенням Харківської міської ради № 1282/18 від 28.11.2018 р., яким затверджено бюджет міста на 2019 рік, не передбачалися такі видатки, тому для сплати Харківською міською радою судового збору на користь стягувача необхідно передбачити їх у бюджеті м. Харкова на 2020 рік;

- місцевий бюджет на 2020 рік не прийнятий, оскільки він приймається та затверджується після затвердження Державного бюджету, тому у Харківської міської ради немає змоги сплатити ФОП Гончаревській С.В. 68 650,77 грн. за подачу нею апеляційної скарги, внаслідок чого боржник просить відстрочити виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 р. у справі № 922/1197/18 строком на 6 місяців.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.10.2019 р. відмовлено у задоволенні заяви Харківської міської ради про відстрочення виконання судового рішення у справі № 922/1197/18.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що Харківською міською радою не надано належних та допустимих доказів відсутності грошових коштів, за рахунок яких можливе принаймні часткове погашення заборгованості за судовим рішенням.

У даній ухвалі судом першої інстанції також зазначено, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 12.04.2017 р. у справі № 3-1601гс16, а також з урахуванням висновків рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.11.2005 р. відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, Харківська міська рада звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою заяву боржника про відстрочення на 6 місяців виконання постанови суду апеляційної інстанції від 21.03.2019 р. у справі № 922/1197/18 в частині стягнення з Харківської міської ради на користь ФОП Гончаревської С.В. 68 650,77 грн. судового збору за подання апеляційної скарги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не вказав, які докази необхідні для встановлення обставин неможливості виконання судового рішення в аспекті бюджетних правовідносин. До того ж, скаржник зазначає, що позиція Харківської міської ради ґрунтується на нормах матеріального права, чого місцевим господарським судом досліджено не було.

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними доводам заяви Харківської міської ради про відстрочення виконання судового рішення у справі № 922/1197/18.

14.11.2019 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу щодо безпідставності вимог Харківської міської ради, викладених у вищенаведеній заяві, що, на думку відповідача, обумовлює відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

За приписами п. 7.2. даної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

При цьому, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. у справі №1-7/2013, до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Саме лише посилання боржника на те, що у місцевому бюджеті на 2019 рік не були передбачені відповідні видатки та на необхідність їх закладення у бюджет м. Харкова на 2020 рік не є достатньою обставиною для надання відстрочки виконання згаданої постанови суду апеляційної інстанції в частині стягнення судового збору за апеляційною скаргою строком на 6 місяців.

До того ж, судова колегія вважає, що така обставина не є винятковою та такою, що істотно ускладнює виконання судового рішення або робить його неможливим у розумінні вимог ст. 331 ГПК України.

Харківською міською радою не надано до матеріалів справи доказів відсутності коштів, за рахунок яких можливо б було оплатити судовий збір, доказів незадовільної фінансової діяльності установи, доказів значного перевищення дебіторської заборгованості над кредиторською тощо.

Таким чином, скаржником не доведено, що обставини, наведені ним у своїй заяві про надання відстрочки виконання постанови суду апеляційної інстанції у даній справі щодо сплати відповідачеві судового збору, та в апеляційній скарзі, є винятковими і ускладнюють виконання цієї постанови суду.

При цьому, відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про наміри Харківської міської ради виконати постанову суду у справі № 922/1197/18 через 6 місяців та погасити борг зі сплати судового збору перед відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вказав, які докази необхідні для встановлення обставин неможливості виконання судового рішення в аспекті бюджетних правовідносин не приймаються до уваги, оскільки суперечать вимогам ст. 74 ГПК України щодо доведення стороною обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Також відхиляються за безпідставністю доводи скаржника щодо відсутності у державному бюджеті м. Харкова на 2019 рік видатків на оплату ФОП Гончаревській судового збору в сумі 68 650,77 грн. та щодо необхідності передбачення таких видатків у місцевому бюджеті на 2020 рік в якості підстав неможливості виконання постанови суду від 21.03.2019 р. на теперішній час, оскільки такі доводи суперечать усталеній практиці Європейського суду з прав людини, викладеній вище.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Харківської області від 07.10.2019 р. у справі № 922/1197/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 20.11.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко