РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2019Справа № 910/11918/19
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (02092, місто Київ, Дніпровський район, вулиця Довбуша, будинок 22; ідентифікаційний код 40081373)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВІВ ВАЛ, будинок 5-В) стягнення 6 467,04 грн.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу» «Ліски» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі-Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (далі-Відповідач) про стягнення 6 467 грн. 04 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №22ПМ від 12.02.2018 в частині постачання товару належної якості, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача сплачені грошові кошти за неякісний товар в сумі 5 389,20 грн., а також нараховані штрафні санкції в розмірі 1 077,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.09.2019 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 11.09.2019 року уповноваженій особі Позивача та поверненням на адресу суду поштового конверту, надісланого на адресу Відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» є 01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВІВ ВАЛ, будинок 5-В.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/11918/19 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

12.02.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (Постачальник, було укладено договір № 22-ПМ (далі - Договір № 22-ПМ), в порядку та на умовах якого Постачальник зобов`язався у 2018 році поставити Покупцю товар, що визначений у цьому Договорі, вільний від прав та претензій третіх осіб. а Покупець зобов`язується прийняти визначений у п. 1.2. цього Договору товар і оплатити його вартість. (а.с. 11-15)

За умовами п. 1.2. Договору № 22-ПМ найменування товару: згідно зі специфікацією.

Відповідно до пунктів 1.3-1.4, 1.6 Договору № 22-ПМ термін дії талонів повинен бути безстроковий або не менше двох років. Початок дії талонів визначається датою передачі талонів замовнику, поставка товару здійснюється по заявкам покупця, а рік виготовлення бензину повинен складати не раніше 2018 року.

Згідно з пунктом 2.4 Договору № 22-ПМ Постачальник гарантує доброякісність товару, що передається, протягом гарантійного строку на товар, крім псування через недотримання умов збереження та експлуатації.

Пунктом 2.5 Договору № 22-ПМ сторони погодили, що при виявленні дефектів товару, його невідповідності кількості або якості виклик представника постачальника для складання двостороннього Акту є обов`язковим. Покупець провадить виклик представника Постачальника протягом 3-х робочих днів з моменту виявлення невідповідності, дефекту або браку товару, а постачальника зобов`язаний надіслати повноважного представника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання письмового повідомлення Покупця.

Розділом 3 Договору № 22-ПМ встановлено, що ціна, асортимент, кількість товару визначається у Специфікації № 1 (додаток № 1), що додається до договору і є його невід`ємною частиною; загальна сума договору визначається по результатам проведеної процедури закупівлі у відповідності до Закону України "Про публічні закупівлі" та не може перевищувати 2 529 900,00 грн., ціна товару включає вартість доставки на склад покупця.

Оплата за замовлений товар здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної (пункт 4.1 Договору № 22-ПМ)

В пункті 5.5 Договору № 22-ПМ сторони погодили, що талони повинні мати вільний обіг в мережі АЗС та/або партнерів АЗС по всій підконтрольній території України.

Передавання товару постачальником покупцю здійснюється на складі покупця за супровідними документами, а саме: рахунок-фактура, видаткова, податкова та товарно-транспортна накладні, документи, що підтверджують якість товару (пункт 5.7 Договору № 22-ПМ).

Відповідно до розділу 6 Договору № 22-ПМ відповідач як постачальник взяв на себе зобов`язання забезпечити поставку товару, що є предметом договору і необхідних до нього документів покупцю у строки встановлені договором, мати розгалужену мережу АЗС (у користуванні або у власності) по всій території України (крім тимчасово окупованої території) з обов`язковим розташуванням не менше як шести автозаправних станцій на території кожної області, постійну наявність на АЗС пального для безперебійного використання талонів, та у випадку не діючих (неактивних) талонів, що не дає можливості їх використання провести їх заміну або повторну активацію. У разі, якщо реалізація палива на підставі талонів буде здійснюватися через АЗС, які не знаходяться у власності постачальника, останній зобов`язався забезпечити укладання договорів (угод чи інших правочинів), які підтверджують можливість реалізації палива за талонами постачальника на таких АЗС з обов`язковим наданням копій договорів покупцю (пункт 6.1.3 договору).

Згідно з п. 7.2. Договору № 22-ПМ в разі постачання товарів неналежної якості постачальник зобов`язався власними силами та засобами замінити неякісну продукцію протягом 10 робочих днів з моменту підписання Акту, передбаченого пунктом 2.4 договору та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості неякісного товару.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення його печатками сторін та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за договором (пункти 10.1, 10.2 договору).

Сторонами підписано Специфікацію № 1 до Договору поставки № 22 ПМ від 12.02.2018 року, якою узгоджено найменування товару, одиниці виміру, кількість, ціну, загальну суму, а саме: назва товару - Бензин А-92 талон, технічний регламент щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затверджений постановою КМУ від 01.08.2013 № 927, або/та ДСТУ 7687:2015 (талони по Україні номіналом по 10 л та 20 л), кількість 25 000 л., за ціною 24,50 грн. за літр, вартістю 611 250,00 грн.; назва товару - бензин А-95 талон, бензини автомобільні підвищеної якості А-95 згідно з ДСТУ 4839:2007 (талони по Україні номіналом по 10 л. та 20 л.), кількість 60 000 л., за ціною 24,95 грн. за літр, вартістю 1 497 000, 00 грн. (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № 22 ПМ від 12.02.2018 року Відповідач виставив рахунок - фактуру №НК-0000115 від 12.02.2018 року на суму 2 529 900 грн. 00 коп., який був оплачений Позивачем 13.02.2018 року та 14.02.2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями №349 від 13.02.2018 р. на суму 1 129 900 грн. 00 коп., № 3554 від 13.02.2018 року на суму 400 000 грн. 00коп. та № 355 від 14.02.2018 року на суму 1 000 000 грн. 00коп. (а.с.17-20)

Крім того, на виконання умов Договору поставки № 22 ПМ від 12.02.2018 року Відповідач передав, а Позивач в свою чергу прийняв талони на отримання бензину у кількості 85 000 л на суму в розмірі 2 529 900 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №НКТ-000098 від 12.02.2018 року та Актами приймання-передачі талонів (бланків дозволу на отримання пального) від 12.02.2018 року. (а.с. 21-32)

16.05.2018 року Позивач звернувся до Відповідача з Листом № ДХ/132 з вимогою здійснити заміну талонів на бензин старого зразку на талони на бензин нового зразку один до одного. (а.с. 33)

18.05.2018 року між Позивачем та Відповідачем підписний Акт заміни талонів, з якого вбачається, що Відповідач передав, а Позивач прийняв на заміну недіючих (не активних) талонів на бензин старого зразку, талони на бензин нового зразку згідно з зазначеним в акті переліком номерів. (а.с. 34-38)

В подальшому, Позивачем проведено інвентаризацію талонів, зокрема, виданих на виконання Договору № 22 ПМ від 12.02.2018 року в замін недіючих (не активних) талонів на бензин старого зразку за Актом від 18.05.2018 року, під час якої встановлено, що талони, придбані у Відповідача є недійсними і жодна з АЗС не проводить заправку паливом та не приймає талони. За результатами проведеної інвентаризації Позивачем складено Акт від 27.08.2019 року. (а.с.39-41)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив поставку Товару та не повернув грошові кошти в розмірі 5 389 грн. 20 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" становить 5 389 грн. 20 коп. З огляду на поставку товару неналежної якості Позивачем заявлена вимога про стягнення с Відповідача на підставі п. 7.2 Договору 20% штрафу від вартості неякісного товару у розмірі 1 077 грн. 84 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки № 22 ПМ від 12.02.2018 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов на виконання умов Договору поставки № 22 ПМ від 12.02.2018 року Відповідач виставив рахунок - фактуру №НК-0000115 від 12.02.2018 року на суму 2 529 900 грн. 00 коп., який був оплачений Позивачем 13.02.2018 року та 14.02.2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями №349 від 13.02.2018 р. на суму 1 129 900 грн. 00 коп., № 3554 від 13.02.2018 року на суму 400 000 грн. 00коп. та № 355 від 14.02.2018 року на суму 1 000 000 грн. 00коп. (а.с.17-20)

Крім того, на виконання умов Договору поставки № 22 ПМ від 12.02.2018 року Відповідач передав, а Позивач в свою чергу прийняв талони на отримання бензину у кількості 85 000 л на суму в розмірі 2 529 900 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №НКТ-000098 від 12.02.2018 року та Актами приймання-передачі талонів (бланків дозволу на отримання пального) від 12.02.2018 року, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с. 21-32)

Спільним Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 20.05.2008 N 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Згідно зі ст. 1 наведеної Інструкції, вона встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів. Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

За визначеннями, наданими в Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів.

Суд зазначає, що виходячи з положень укладеного сторонами Договору № 22 ПМ щодо якості Товару, визначення кількісних показників, їх підтвердження відповідними сертифікатами, порядок приймання товару (п. 2.1., п. 2.2., п. 2.3., 5.8.), предметом Договору № 22 ПМ є поставка Бензину марки А-92 та А-95, право отримання якого на автозаправних станціях підтверджується талонами, наданими відповідачем.

Відповідно до пунктів 1.3-1.4, 1.6 Договору № 22-ПМ термін дії талонів повинен бути безстроковий або не менше двох років. Початок дії талонів визначається датою передачі талонів замовнику, поставка товару здійснюється по заявкам покупця, а рік виготовлення бензину повинен складати не раніше 2018 року.

За умовами п. 6.1.7 Договору № 22-ПМ у випадку не діючих (не активних талонів), що не дає можливості їх використання, Постачальник зобов`язується провести заміну таких талонів або провести їх повторну активацію.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на виконання умов Договору поставки № 22-ПМ від 12.02.2018 року мало право отримати бензин у кількості 85 000 л на суму в розмірі 2 529 900 грн. 00 коп. на відповідних АЗС на підставі талонів, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК».

Як встановлено Судом, 16.05.2018 року Позивач звернувся до Відповідача з Листом № ДХ/132 з вимогою здійснити заміну талонів на бензин старого зразку на талони на бензин нового зразку один до одного.

Суд зазначає, що 18.05.2018 року між Позивачем та Відповідачем підписний Акт заміни талонів, з якого вбачається, що Відповідач передач, а Позивач прийняв на заміну недіючих (не активних) талонів на бензин старого зразку, талони на бензин нового зразку згідно з зазначеним в акті переліком номерів. (а.с. 34-38)

В подальшому, Позивачем проведено інвентаризацію талонів, зокрема виданих на виконання Договору № 22 ПМ від 12.02.2018 року в замін недіючих (не активних) талонів на бензин старого зразку за Актом від 18.05.2018 року, під час якої встановлено, що талони, придбані у Відповідача є недійсними і жодна з АЗС не проводить заправку паливом та не приймає талони. За результатами проведеної інвентаризації Позивачем складено Акт від 27.08.2019 року. (а.с.39-41)

Таким чином, як встановлено Судом, Позивачем всупереч нормам чинного законодавства України не був отриманий товар на суму в розмірі 5 389,20 грн. .

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, Суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення перерахованих Позивачем коштів у розмірі 5 389,20 грн.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Відповідачем грошових коштів Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу» «Ліски» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в розмірі 5 389,20 грн..

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив поставку товару та не здійснив повернення перерахованих грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 5 389,20 грн.. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з даним позовом Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 20% штрафу у розмірі 1 077,84 грн. на підставі п. 7.2 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Згідно з п. 7.2. Договору № 22-ПМ в разі постачання товарів неналежної якості постачальник зобов`язався власними силами та засобами замінити неякісну продукцію протягом 10 робочих днів з моменту підписання Акту, передбаченого пунктом 2.4 договору та сплатити штраф у розмірі 20% від вартості неякісного товару.

Як раніше встановлено судом, виходячи зі змісту укладеного сторонами Договору № 22-ПМ та Специфікації № 1 Товаром за вказаним Договором є Бензин марки А-92, А-95.

Отже, при укладенні Договору у п. 7.2 сторонами встановлена відповідальність у вигляді штрафу саме за поставку Бензину неналежної якості.

Пунктом 2.5 Договору № 22-ПМ сторони погодили, що при виявленні дефектів товару, його невідповідності кількості або якості виклик представника постачальника для складання двостороннього Акту є обов`язковим. Покупець провадить виклик представника Постачальника протягом 3-х робочих днів з моменту виявлення невідповідності, дефекту або браку товару, а постачальника зобов`язаний надіслати повноважного представника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання письмового повідомлення Покупця.

Проте, матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження виконання умов п. 2.5 Договору щодо порядку підтвердження факту поставки неналежної якості Товару за Договором № 22-ПМ, а саме: направлення Постачальнику виклику та складення двостороннього Акта.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги п.7.2 Договору №22-ПМ, Суд приходить до висновку, що у Відповідача не виник обов`язок по сплаті штрафу у розмірі 20% за поставки Товару неналежної якості. Тому вимоги Позивача про стягнення 20 % штрафу у розмірі 1 077,84 грн. на підставі п. 7.2. Договору № 22-ПМ задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.2, 3 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. (ч.1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України)

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу» «Ліски» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" про стягнення 6 467 грн. 04 коп., підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 389,20 грн..

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача витрати у розмір 100 грн. 00 коп. на відправлення позову до суду та копії позовної заяви відповідачу.

Відповідно ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Судом встановлена наявність в матеріалах справи фіскального чеку від 30.08.2019 року на суму 26 грн. 00 коп., що підтверджує направлення Відповідачу копії позовної заяви доданими до неї документами Позивачем. Водночас, доказів на понесення витрат, пов`язаних з направленням позовної заяви до суду до матеріалів позовної заяви не додано. Таким чином, Суд вважає підставним стягнення з Відповідача на користь Позивача 26 грн. 00 коп., документально підтверджених витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу» «Ліски» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" про стягнення 6 467 грн. 04 коп. - задовольнити частково

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл ТК» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВІВ ВАЛ, будинок 5-В, Ідентифікаційний код юридичної особи 40955753) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (02092, місто Київ, Дніпровський район, вулиця Довбуша, будинок 22; ідентифікаційний код 40081373) заборгованість у розмірі 5 389,20 грн. (п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять грн. 20 коп.), судовий збір у розмірі 1 600,77 грн. (одна тисяча шістсот грн. 77 коп.) та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 26,00 грн. (двадцять шість грн.. 00коп.).

3. В іншій частині позову - відмовити.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин