ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Справа№ 910/4670/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 року

у справі № 910/4670/19 (суддя: Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО"

до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА"

про стягнення 43 413,00 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 43 413,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором добровільного страхування майна від 22.12.2014 року № 12-0197-14-00074, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 43 413,00 грн.

Господарський суд міста Києва у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" відмовив повністю своїм рішенням від 09.07.2019 року.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 року у даній повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема не застосував до спірних правовідносин практику Верховного Суду з приводу розгляду цивільних справ в порядку суброгації.

Разом з цим, скаржник вказав, що останнім заявлено вимоги щодо стягнення несплаченої частини страхового відшкодування відповідачем. Відповідач, в свою чергу, має право пред`явити вимоги безпосередньо до ОСОБА_1 про відшкодування цієї суми.

Крім того, скаржник зазначив, що ОСОБА_1 не відшкодував збитки позивачу ані на момент отримання страхового відшкодування, ані на теперішній час. Тому сума в розмірі 43413,00 грн не є сумою відшкодованих збитків причетною особою в розумінні термінів, встановлених у договорі страхування.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019 року справу № 910/4670/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 року у справі № 910/4670/19 своєю ухвалою від 22.08.2019 року.

12.09.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд даної справи з урахуванням відзиву на позовну заяву від 15.05.2019 року, який ним надсилався до суду першої інстанції та наявний в матеріалах справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (страхувальник) та відповідачем (страховик) було укладено договір добровільного страхування майна від 22.12.2014 року № 12-0197-14-00074 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпоряджанням майном.

Згідно п. 2.3 договору, страховим випадком за договором є неправомірні дії третіх осіб, а саме: крадіжка зі зламом, грабіж, розбійний напад, умисне знищення або пошкодження майна третіми особами (включаючи вандалізм, хуліганство).

Відповідно до п. 5.2 договору, позивач зобов`язаний протягом двох календарних днів з моменту настання страхового випадку повідомити про це відповідача та вигодо набувача.

Для отримання страхового відшкодування позивач повинен надати, зокрема, якщо справа про страховий випадок передана до суду - копію рішення суду, якщо цей документ є в наявності (п.п. 7 п. 8.1 договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Так, 10.01.2015 року в приміщенні торгівельного закладу останнього за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 8 громадянин ОСОБА_1 шляхом пошкодження вхідних дверей закладу, таємно з корисливих мотивів викрав мобільні телефони, дії якого були кваліфіковані правоохоронними органами, як крадіжка, що стало підставою для виплати страхового відшкодування, про що було повідомлено відповідача 10.01.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 25.12.2015 року, було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 20761,97 грн.

Позивач, в свою чергу не погодився із розміром такої виплати.

27.01.2016 року позивач направив на адресу відповідача лист № 92 з метою роз`яснення такої виплати.

Листом-відповіддю від 18.03.2016 року № 03/1608 відповідач повідомив позивача про здійснений розрахунок страхового відшкодування, а саме: 20761,97 грн (СВ) = 84.174,97 (ВВР або МЗ) - 20000,00 грн (ФР) - 43413,00 грн (ВЗПО), де: 84174,97 грн - вартість відновлюваного ремонту пошкодженого майна; 20000,00 грн. - безумовна франшиза; 43413,00 грн - відшкодування збитків причетною особою, тобто сума яку за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2015 року у справі № 464/1762/15-к., що повинна бути відшкодована ОСОБА_1 , який вчинив крадіжку.

Враховуючи те, що гр. ОСОБА_1 не здійснив відшкодування збитків позивачу за вказаним вище вироком суду, позивач вважає, що вказана сума (43413,00 грн) не є сумою відшкодування збитків причетною особою та неправомірно не включена відповідачем до суми страхового відшкодування, а відтак підлягає стягненню з відповідача.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором страхування, за яким згідно з ч. 1 ст. 354 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відносини в сфері страхування врегульовано Цивільним Кодексом України (глава 67 «Страхування») та Законами України, серед яких базовим є Закон України «Про страхування».

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 6.2. договору страхування, відшкодування збитків причетною особою - розмір збитків, відшкодованих в будь-якій формі страхувальнику особою, причетною до настання страхового випадку.

Відповідно до п. 12.8 Правил добровільного страхування майна (іншого, ніж передбаченого п.п. 5-9 ст. 6 Закону України «Про страхування»), затверджених 06.06.2006 року Головою правління ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», якщо страхувальник чи вигодонабувач одержали відшкодування збитку від третіх осіб, Страховик виплачує лише різницю між сумою, що підлягає виплаті за умовами страхування, і сумою, отриманою від третіх осіб.

Водночас, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що ОСОБА_1 не відшкодував збитки позивачу ані на момент отримання страхового відшкодування, ані на теперішній час.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 6.2 договору відшкодування збитків причетною особою це розмір збитків відшкодованих в будь-якій формі страхувальнику особою, причетною до настання страхового випадку.

Відповідно до п. 12.8 правил добровільного страхування майна (іншого, ніж передбачено п.п. 5-9 ст. 6 Закону України «Про страхування», якщо страхувальник чи вигодонабувач одержали відшкодування збитку від третіх осіб, страховик виплачує різницю між сумою, що підлягає виплаті за умовами страхування, і сумою, отриманих від третіх осіб.

З огляду на викладене та враховуючи невідшкодування ОСОБА_1 збитків позивачу, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що сума в розмірі 43413,00 грн не є сумою відшкодованих збитків причетною особою в розумінні термінів, встановлених п. 6.2 договору страхування.

За приписами ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку - пошкодження вхідних дверей та таємне викрадення мобільних телефонів, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЛО".

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем доведено суду належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також наявність у нього порушеного відповідачем права на отримання страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна №12-0197-14-0074 від 22.12.2014 року у розмірі 43413,00 грн, яке не виплачується страховиком, не зважаючи на доведений факт настання страхового випадку.

При цьому, колегія суддів відзначає, що уклавши договір добровільного страхування майна №12-0197-14-00074 від 22.12.2014 року, своєчасно та в належному розмірі сплативши загальний страховий платіж, повідомивши страховика про настання страхового випадку, підготувавши необхідні документи, що підтверджують вищевикладені обставини та подавши заяву про страхове відшкодування, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" має обґрунтоване сподівання та законне право на те, що у разі настання страхового випадку тягар відшкодування завданих збитків буде покладено на страховика.

При цьому, колегія суддів враховує наступне, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі № 916/686/18.

При цьому, колегія суддів відзначає, що страхувальник зобов`язаний сповіщати страховика про усі випадки одержання компенсації, повернення чи відновлення третіми особами знищеного, викраденого чи пошкодженого майна та повернути страховику протягом 15 робочих днів отримане страхове відшкодування (чи його відповідну частину), якщо виявляються такі обставини (п. 42.12 договору).

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, колегія суддів вважає доводи скаржника викладені у апеляційній скарзі, обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої викладені в оскаржуваному рішенні. Рішення Господарського суду міста Києва від 40.04.2018 року у даній справі, враховуючи норми п. 2 ч. 1 ст. 275 та ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підлягає скасуванню. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" підлягає задоволенню.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 року у справі №910/4670/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, буд. 15 а, ) 43413,00 грн (сорок три тисячі чотириста тринадцять гривен 00 коп.) стразового відшкодування та 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня грн 00 коп.) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (49000, м. Дніпро, вул. Барикадна, буд. 15 а, ) 2881,50 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня 50 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/4670/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич