ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. м. Київ Справа № 911/2069/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" (18005, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Чехова, буд. 41)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 3536,56 грн. заборгованості за договором поставки № 6399 від 14.08.2017 р., у тому числі - 2517,49 грн. основного боргу, 263,83 грн. 20 % річних, 755,24 грн. штрафу.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

Представники сторін:

від позивача: Іванченко І.М. (довіреність № 313 від 22.07.2019 р.);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" (далі - ПП "Торговий Дім ПОЛЯКОВ", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення 3536,56 грн. заборгованості за договором поставки № 6399 від 14.08.2017 р., у тому числі - 2517,49 грн. основного боргу, 263,83 грн. 20% річних, 755,24 грн. штрафу.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем, яка на той час була фізичною особою-підприємцем, 14.08.2017 р. було укладено договір поставки № 6399, згідно умов якого відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 4486,95 грн., який було прийнято останньою, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Відповідно, у ФОП ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати такого товару. Проте, всупереч вимогам зазначеного договору, відповідачем не було здійснено оплату за поставлений ПП "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" товар у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3536,56 грн. заборгованості за договором поставки № 6399 від 14.08.2017 р., у тому числі - 2517,49 грн. основного боргу, 263,83 грн. 20 % річних, 755,24 грн. штрафу.

Слід зазначити, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Наведена правова позиція викладена в п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, господарські суди розглядають справи, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.09.2019 р. було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, яке було призначено на 17.10.2019 р.

У судовому засіданні 17.10.2019 р. представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі; відповідач у судове засідання не з`явилась, уповноваженого представника не направила. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України, однак станом на час судового засідання у матеріалах справи докази отримання відповідачем ухвали суду від 16.09.2019 р. були відсутніми.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2019 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи на 07.11.2019 р.

У судовому засіданні 07.11.2019 р. представник відповідача проти позову заперечував; представник відповідача у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Як зазначено в ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У судовому засіданні 07.11.2019 р. було прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

14.08.2017 р. між Приватним підприємством "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Полонніковою Катериною Олександрівною (покупець) був укладений договір поставки № 6399, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю продукти харчування та інші товари, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити їх на умовах договору відповідно до виписаних накладних.

У відповідності з п. 3.3 договору прийом товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до накладної постачальника за участю експедитора постачальника. Датою одержання товар вважається дата, зазначена у накладній. При отриманні товару покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість та кількість. Після прийняття товару товар поверненню та обміну не підлягає.

Відповідно до п. 3.12 договору постачальник має право надавати покупцю комерційний кредит відповідно до ст. 1057 ЦК України, шляхом поставки продукції з відстрочкою оплати її вартості строком до 14 календарних днів з дати поставки продукції на склад покупця. Сума комерційного кредиту не може перевищувати 6000,00 гривень (далі - ліміт кредиту). У разі потреби покупця в поставках продукції з перевищенням ліміту кредиту покупець зобов`язаний зробити 100% попередню оплату суми, на яку поставляється продукція з перевищенням ліміту кредиту. Ліміт кредиту не звільняє покупця від виконання зобов`язань по розрахунках, передбачених п. 4.2 договору.

Згідно з п. 4.2 договору покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Товар вважається оплаченим покупцем при надходженні коштів на поточний рахунок або до каси постачальника (п. 4.4 договору).

Умовами п. 5.2 договору визначено, що при порушенні покупцем умов п. 4.2. договору, він сплачує постачальнику 20% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Відповідно до п. 5.3 договору, при порушенні відповідачем умов п. 4.2 договору на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30 % від простроченої суми заборгованості.

У відповідності до умов договору № 6399 від 14.08.2017 р. позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 4486,95 грн., що підтверджується видатковими накладними № АКФ-087854 від 13.11.2018 р. на суму 919,62 грн., № АКФ-085827 від 06.11.2018 р. на суму 1369,46 грн., № АКФ-085780 від 06.11.2018 р. на суму 2197,87 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуті судом).

Проте, на час подання позову до суду ОСОБА_1 лише частково розрахувалася з позивачем за поставлений товар за вказаними вище видатковими накладними у сумі 1969,46 грн., що підтверджується фіскальними чеками № від 26.11.2018 р. на суму 1500,00 грн. та № від 10.12.2018 р. на суму 469,46 грн., у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором № 6399 від 14.08.2017 р. в сумі 2517,49 грн., що і спричинило звернення останнього з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши на предмет належності, допустимості та достовірності подані позивачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи із наступного.

Як слідує з матеріалів справи, станом на день прийняття рішення у справі відповідач відзиву на позов або доказів сплати заборгованості за отриманий за договором № 6399 від 14.08.2017 р. товар не надала.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 6399 від 14.08.2017 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 2517,49 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач на підставі п. 5.2 та п. 5.3 договору просить суд стягнути з відповідача 30% штрафу у розмірі 755,24 грн. та 20% річних у розмірі 263,83 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, на підставі п. 5.3 договору просить суд стягнути з відповідача 755,24 грн. 30% штрафу.

Відповідно до п. 5.3 договору, при порушенні відповідачем умов п. 4.2 договору на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% від простроченої суми заборгованості.

З огляду на викладене, враховуючи, що здійснений позивачем розрахунок штрафу, наявний в матеріалах справи, є обґрунтованим та арифметично вірним, вимоги позивача про стягнення з відповідача 755,24 грн. 30% штрафу підлягають задоволенню.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, умовами п. 5.2 договору визначено, що при порушенні покупцем умов п. 4.2 договору, він сплачує постачальнику 20% річних від суми боргу за весь час прострочення.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача, на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2 договору, підлягають стягненню 263,83 грн. 20% річних, які нараховані позивачем на суму заборгованості і розмір яких є обґрунтованим та арифметично вірним.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" (18005, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Чехова, буд. 41, код 32268131) 2517 (дві тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 49 коп. основного боргу, 263 (двісті шістдесят три) грн. 83 коп. 20% річних, 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 24 коп. штрафу, 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18.11.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна