ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

14 листопада 2019 року Справа № 915/86/14

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Ткаченко О.В., розглянувши матеріали

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Архіград» б/н від 13.11.2019р. (вх.№17508/19)

до відповідача: Товарної біржі «Титул», 54001, м.Миколаїв, вул Артилерійська, буд. 18/5, офіс 3.9,

про забезпечення позову до подання позову поданої в межах справи №915/86/14

про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод», 54002, м.Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, ідент.код 14312980, ліквідатор: Протасова Ольга Михайлівна, адреса офісу: 54036, м.Миколаїв, вул. Очаківська, 2д, адреса для листування: АДРЕСА_1 .

в с т а н о в и в:

13.11.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Архіград» звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову (вх. №17508/19), в якій просить суд заборонити товарній біржі «Титул» вчиняти будь-які дії з організації торгів та продаж на торгах лотів №№14312980/1/3, 14312980/10/3, 14312980/11/3, 14312980/12/3, 14312980/13/3, 14312980/14/3 на аукціоні номер публікації 63460, призначеному на 18.11.2019р.

В обґрунтування поданої заяви заявником (позивачем) зазначено, що товариство «НДІ «Архіград» неодноразово (двічі) здійснювало спроби подати заяву та документи для участі в аукціоні, однак жодного разу представників біржі не було за адресою, вказаною в оголошенні, розміщеному на сайті Міністерства юстиції України, а телефон, що вказаний в оголошенні був вимкнений. Заявник зазначає, що під час другої спроби вручення документів представником ТОВ «НДІ «Архіград» було залучено поняту ОСОБА_1 для фіксації відсутності представників ТБ «Титул» на вказаною адресою. Також заявник зазначає, що він не зміг перерахувати кошти гарантійного внеску на реквізити, зазначені в оголошенні у зв`язку з технічною неможливістю банківської системи, оскільки відповідно до постанови правління Національного Банку України «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» №162 від 28.12.2018р. з 1 листопада 2019 року застосування IBAN стане обов`язковим для клієнтів усіх банків України під час здійснення переказів коштів як у національній, так і в іноземній валютах, зокрема, під час транскордонних переказів. Окрім цього, за твердженням заявника, він неодноразово здійснював спроби оглянути реалізуєме нерухоме майно, однак його не було допущено, контактні телефони, зазначені в оголошенні про продаж, були вимкнені. При цьому, заявник зазначає, що на нерухомому майні, що пропонується до продажу, відсутнє будь-яке оголошення або повідомлення про продаж такого майна, що є прямим порушенням норм ч. 3 ст. 58 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Окрім цього, заявник зазначає, що фотографії технічної документації, розміщені на сайті Міністерства юстиції України нечіткі, що унеможливлює отримати інформацію з таких фотокопій. З огляду на вказане, заявник посилається на порушення торгуючою організацією вимог статті 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію.

Дослідивши матеріали заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з наступних підстав.

У відповідності до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Таким чином, забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.4 Постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006р. №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Вказана заява про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову подана в межах справи №915/86/14 про банкрутство ПАТ «Чорноморський судноьбудівний завод» та стосується продажу майна банкрута, який здійснюється ліквідатором в ході ліквідаційної процедури.

З офіційного сайту Міністерства юстиції України вбачається, та заявником не оспорюється, що оголошення за №63459 про проведення торгів з продажу майна банкрута було оприлюднено 16.10.2019р.

21.10.2019р. було введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

В силу положень абз.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, до даних правовідносин з реалізації майна банкрута застосовуються положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З матеріалів заяви вбачається, що заявник на підтвердження своїх тверджень щодо недопущення його представників до ТБ «Титул» за адресою, зазначеною у оголошенні: м.Миколаїв, вул Адміральська, 18/5 оф. 3.9 надає фотокопію документу: Підтвердження, який складений 05.11.2019р. від імені гр. ОСОБА_1 . В підтвердження відсутності оголошення про продаж на нерухомому майна ПАТ «ЧСЗ», заявник надає фотокопію документу: Підтвердження, складеного 05.11.2019р. від імені гр. ОСОБА_2 та два аркуша паперу формату А4, на яких роздруковані 12 відбитків фотографій різних об`єктів, в тому числі об`єктів, на яких наявні назви «Чорноморка» та «ЧСЗ».

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За нормами ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з нормами ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 статті 87 ГПК України встановлено, що показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши надані фотокопії Підтверджень, складених від імені гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , суд встановив, що фактично вони містять виклад обставин, відомих даним громадянкам та які мають значення для справи.

Вимоги до заяви свідка передбачені приписами статті 88 ГПК України. Так, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Надані суду фотокопії Підтверджень, які фактично є показаннями свідків, не відповідають вимогам статті 88 ГПК України, отже не можуть бути прийнятими судом.

Доказів недопуску представників заявника при першій спробі подання заяви на участь в аукціоні, як і дати такої спроби, а також при спробах оглянути нерухоме майно банкрута, заявник суду не зазначив та не надав.

Стосовно фотокопій роздруківок фотографій, наданих заявником, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частинами 2-3 вказаної статті визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Отже, надані суду роздруківки фотографій фактично являються електронними доказами, поданими у паперовій копії.

При цьому, надані паперові копії фотографій не містять у собі відомостей, які дозволять зробити висновок щодо місця та часу проведення фотозйомки.

За таких обставин, надані суду паперові копії електронних доказів не дозволяють суду зробити достовірний висновок щодо дійсних обставин справи, на які посилається заявник.

Твердження заявника щодо неможливості здійснити оплату гарантійного внеску у зв`язку із застосуванням з 01.11.2019р. IBAN у банківській діяльності, судом не приймаються з оглду на те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26.09.2019р. № 118 Про внесення зміни до постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року №162, яка набрала чинності з 02.10.2019р. включно до 12 січня 2020 року банки прийматимуть до виконання документи на переказ коштів, у яких заповнено або пара реквізитів Код банку та Рахунок, або рахунок за стандартом IBAN, а з 13 січня 2020 року виключно рахунок за стандартом IBAN.

Документальних доказів відмови банківської установи у проведенні платежу зі сплати гарантійного внеску у зв`язку з технічною неможливістю заявник до суду не надав.

Посилання заявника на нечіткість фотокопій технічної документації у оголошенні, розміщеному на сайті Міністерства юстиції України та ВГСУ не може вважатись порушенням приписів ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та свідчити про встановлення вимог або вчинення ТБ «Титул» дій (бездіяльності), що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону.

На підставі викладеного, з огляду на те, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю НДІ «Архіград» про забезпечення позову (вх. №17508/19) слід відмовити.

Керуючись ст.ст.136, 137, 139, 140, 232-235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н від 13.11.2019р. (вх.№17508/19) Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Архіград» про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Ткаченко