Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. м. Рівне Справа № 918/721/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф.,

за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного малого підприємства "МЛС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттрансбуд -М"

про стягнення заборгованості в сумі 16 440,00 грн

у засіданні приймали участь:

від позивача: Мазурок В. С.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Приватне мале підприємство "МЛС" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттрансбуд-М" про стягнення заборгованості в сумі 16 440, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки (укладеного в усній формі), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 16 440,00 грн , що підтверджується накладними: №1/5 від 12.01.2018 року та №1/3 від 17.01.2018 року.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 29.10.2019 року.

Ухвалою суду від 29.10.2019 року розгляд справи відкладено на 12.11.2019 року.

У судовому засіданні 12.11.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

У судове засідання 12.11.2019 року не з`явився представник відповідача, відзиву на позов не надав. До господарського суду повернулась ухвала суду від 29.10.2019 року із відміткою "за закінченням терміну зберігання" та "інші причини". Вказана ухвала надсилалась рекомендованим листом з поміткою "судова повістка" на адресу місцезнаходження відповідача (33028, м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 31), а також на додатково повідомлену позивачем адресу (35762, вул. Заводська, 11, м. Здлолбунів - 2).

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З поштових повідомлень, якими відповідачу направлялись копії ухвал про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, а також про відкладення розгляду справи вбачається, що останні було повернуто поштою з відміткою "за закінченням терміну зберігання" та "інші причини".

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд також зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із ст. 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 27 940, 00 грн, про що свідчать:

- накладна №1/5 від 12.01.2018 року на суму 22 040, 00 грн;

- накладна №1/0 від 28.08.2018 року на суму 5 900, 00 грн.

У зазначених документах міститься ідентифікація сторін - продавця (позивач) та покупця (відповідач), проте відсутнє посилання на підставу їх оформлення - договір поставки №1 від 23.08.2018 року.

Отже, з наданих позивачем первинних документів, складених на підтвердження вчинення господарської операції з поставки товару, вбачається, що поставка між сторонами мала позадоговірний характер.

Документи, надані позивачем, є самостійними первинними документами, на підставі яких суд може встановити факт здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, надані позивачем в підтвердження факту поставки товару, відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Вказані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар в сумі 11 500, 00 грн.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків, складеного між Приватним малим підприємством "МЛС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвесттрансбуд-М" заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.09.2019 року становить 16 440, 00 грн.

Позивачем було направлено відповідачу претензію №23/09 від 23.09.2019 року про погашення суми основного боргу в сумі 16 440, 00 грн, яку останній залишив без відповіді та задоволення.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 440, 00 грн.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в розмірі 16 440, 00 грн.

Крім того, в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, позивач зазначає, судові витрати у розмірі 7 721, 00 грн, в тому числі витрат на правничу допомогу в сумі 5 800, 00 грн та 1921, 00 грн витрат по сплаті судового збору.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом №б/н від 13.08.2019 року; копію додаткової угоди №4 від 08.10.2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом; розрахунок витрат; копію платіжного доручення№669 від 09.10.2019 року на суму 5 800, 00 грн; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН № 1120 від 20.08.2015 року.

Зазначені вище докази були подані в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України, з дотриманням необхідних вимог.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Судом встановлено, що 13.08.2019 року між позивачем (клієнт) та адвокатським бюро "Мазурок В`ячеслава" в особі адвоката Мазурок В. М. (бюро) було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги адвокатом.

08 жовтня 2019 року між клієнтом та бюро булок укладено додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом.

За змістом п. 3 додаткової угоди бюро надає клієнту правничу (правову) допомогу справі щодо стягнення заборгованості за договором поставки з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттрансбуд-М" ().

За умовами 1 додаткової угоди за надання правничої (правової) допомоги клієнт сплачує бюро гонорар в сумі 5 800, 00 гривень шляхом внесення безготівкових коштів на рахунок.

Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч. 1 ст.1).

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 6. ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, позивач та адвокат можуть вільно встановлювати в договорі про надання правової допомоги розмір гонорару адвоката. Це відповідає принципам вільного волевиявлення, свободи договору.

Поряд з цим, як зазначалося вище, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до ст. 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем в якості доказів було подано, зокрема розрахунок витрат, пов`язаних з наданням послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2019 року.

Відповідно до розрахунку витрат та змісту позовної заяви адвокатом було виконано наступні послуги:

- попередня юридична консультація щодо спірних правовідносин; вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосується спірних правовідносин (2 год.) - 1 800, 00 грн;

- вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосується спірних правовідносин; проведення розрахунків; підготовка позовної заяви та супутніх документів щодо захисту прав клієнта (3 год) 2 600, 00 грн.;

- представництво інтересів (в т.ч. участь в засіданнях) (3 год.) - 1 400, 00 грн;

Загалом адвокатом було витрачено 8 годин.

Суд зазначає, що витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, що за вивчення дій, визначених у розрахунку витрат, адвокатом витрачено 8 годин.

З огляду на ступінь складності справи, кількість та обсяг підготовлених процесуальних документів і наданих доказів, час, витрачений адвокатом та, відповідно, загальна вартість професійної правничої допомоги є не обґрунтованою та не співмірною.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, дослідивши матеріали справи, ціну позову, незначну тривалість розгляду справи, вартість відповідних послуг адвокатів, що склалась в регіоні, категорію та складність справи, в межах якої позивачем отримано адвокатські послуги, об`єм роботи, проведеної адвокатом під час розгляду справи, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в сумі 5 800, 00 грн завищеною.

Враховуючи зазначене, а також те, що матеріалами справи підтверджується, що адвокатом Мазурок В.С. було підготовлено та подано позовну заяву з додатками до суду, складено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне обмежити розмір покладених на відповідача витрат на оплату правничої допомоги адвоката сумою у 4 000, 00 грн.

Крім того, на підставі ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 1 921, 00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 240, 241, 252, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттрансбуд -М" (33028, м.Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 31 ) на користь Приватного малого підприємства "МЛС" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 20 код ЄДРПОУ 13991251) 16 440, 00 грн заборгованості, 1 921, 00 грн витрат по сплаті судового збору та 4 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 14 листопада 2019 року.

Суддя Церковна Н. Ф.