ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. Справа№ 910/2295/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Бовсунівській Л.О.

від позивача Єловікова В.В., ордер довіреність № КС607441 від 07.11.19

від позивача Гелеверя Р.В., ордер довіреність № КС607319 від 07.11.19

від відповідача Ситайло Н.В., ордер довіреність № КВ781826 від 02.09.19

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 (повний текст складено 12.08.2019)

у справі №910/2295/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 16 234 595,28 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просило стягнути 16 234 595,28 грн безпідставно списаних відповідачем грошових коштів з особового рахунку позивача №8206687 на підставі ст.ст. 11, 509, 626-628 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Позов мотивовано тим, що відповідачем неправомірно здійснено нарахування плати за перевезення вантажу за період з 19.03.2018 року по 07 січня 2019 року включно, на підставі пункту 3.2 договору про надання послуг від 09.02.2018 №08340/ЦТЛ-2018 (далі - Договір), внаслідок чого з рахунку позивача неправомірно списано 16 234 595,28 грн, оскільки перевезення вантажу за згаданим договором здійснювалося у вагонах, які перебувають у володінні та користуванні позивача на підставі договору оренди вагонів від 24.03.2016 №142П/ЦВСВ (ВЕ-06.161), а відповідач неправомірно завищував вартість перевезень, як за перевезення у вагонах перевізника.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 13 400 389,00 грн основного боргу, 45 152,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 201 005,84 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що перевезення вантажу за договором №08340/ЦТЛ-2018 від 09.02.2018 здійснювалося у вагонах замовника (позивача), які перебувають у його володінні та користуванні на підставі договору оренди. Таким чином, списання відповідачем грошових коштів з особового рахунку позивача за спірний період з 19 березня 2018 року по 07 січня 2019 року включно спірної суми у розмірі 16 234 595,28 грн, на підставі п. 3.2 договору (як плати за перевезення вантажу "у вагонах перевізника"), є безпідставним та неправомірним. Крім того, суд прийшов до висновку, що станом на момент подання позову, шестимісячний строк позовної давності, передбачений ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України, пропущено в частині вимог за отриманими відповідачем претензіями №8538, №8537, №9117, №9266, №9854, №9883, №10120, №10069, №10531, №10642, №11256, №11257, №11777, №11932, №12191, №12311 на загальну суму вимог - 2 834 206,20 грн, в зв`язку з чим відмовив в цій частині позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі Філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця", також звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 скасувати та постановити нове, застосувавши строки позовної давності.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 315 ГК України. Так, на думку апелянта, для вирішення питання строків позовної давності у даній справі належить застосовувати положення Статуту залізниць України. Крім того, апелянт зазначає, що судом не враховано часткову оплату заборгованості, в розмірі1883358,36 грн, яка оплачена позивачем під час розгляду справи. Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту та заперечує проти присуджених до стягнення витрат на правничу допомогу.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 скасувати, в частині відмови у стягненні основного боргу в сумі 2 834 206,20 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2019 по справі № 910/2295/19 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г. судді: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 об`єднано розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в одне апеляційне провадження. Розгляд справи №910/2295/19 призначено на 07.11.2019.

18 жовтня 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги позивача.

Також, 18 жовтня 2019 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача.

21 жовтня 2019 року від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

07 листопада 2019 року від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

В судовому засіданні 07.11.2019 року представники позивача надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечили. Представник відповідача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та просив її задовольнити.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

09 лютого 2018 року між ТОВ "Металургтранс" (замовником) та ПАТ "Українська залізниця" (перевізником) укладено договір про надання послуг № 08340/ЦТЛ-2018 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору предметом останнього є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктами 1.2 Договору визначені поняття, терміни, що вживаються у такому значенні, зокрема, термінів "вагон замовника" та "вагон перевізника".

Вагон перевізника - це вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або інший правовій підставі.

Вагон замовника - вантажний вагон, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі.

Підпунктами 2.1.6, 2.1.6.1 п. 2.1 Договору замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника. Замовник самостійно визначає розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору. При цьому, зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.

Згідно з п. 3.1 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Відповідно до п. 3.2 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з:

- плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього договору;

- плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Згідно з п. 4.2, 4.3 Договору оплата послуг. відповідно до цього договору, здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в п. 14.2 розділу 14 договору. Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Відповідно до п. 4.7 Договору визначено обов`язок перевізника по закінченню звітного місяця, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, надавати замовнику в електронному вигляді на електронну адресу, зазначену в п. 4.6. цього договору, виписки з його особового рахунку та зведену відомість для її підписання, в тому числі з накладенням ЕЦП.

Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору, та коштів, витрачених замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих перевізником. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня.

Місцевим господарським судом встановлено, що 24.03.2006 року між Державним підприємством "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (орендодавець) та ТОВ "Металургтранс" (орендар) укладено договір оренди вагонів №142 П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування вагони-універсальні платформи модернізовані з підсиленими торцевими упорами.

Також, 28.12.2011 року між Державним підприємством "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів (орендодавцем), позивачем (орендарем) та Державним підприємством "Стрийський вагоноремонтний завод" (новим орендодавцем) укладено договір № 143А про заміну сторони у договорі оренди вагонів №142П/ЦВСВ ( ВЕ-06.161 )ю від 24.03.2016.

Відповідно до умов зазначеного договору новий орендодавець прийняв на себе права та обов`язки Державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів по договору оренди вагонів №142П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2016.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 по справі №910/12031/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 та постановою Верховного Суду від 15.05.2018 визнано укладеною додаткову угоду по договору №143А від 28.11.2011 та договору оренди вагонів №142П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2016 за якою орендодавцем вагонів є ПАТ "Українська залізниця", в особі філії "Стрийський вагоноремонтний завод" ПАТ "Українська залізниця", а строк оренди вагонів продовжено до 31.12.2027 (включно).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 по справі №910/3079/18, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22.01.2019 року зобов`язано ПАТ "Українська залізниця" внести зміни до даних в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів (щодо продовження терміну оренди до 31 грудня 2027 року) відносно універсальних модернізованих платформ (вагонів) загальною кількістю 407 одиниць, які знаходяться в оренді ТОВ "Металургтранс" до 31.12.2027 на підставі додаткової угоди до договору №143А від 28.11.2011 та договору оренди вагонів №142 П-ЦВСВ (ВЕ-06.161) від 24.03.2006, що визнана укладеною рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі №910/12031/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017.

Так, судами при розгляді справи № 910/3079/18 встановлено факт перебування спірних універсальних модернізованих платформ (вагонів) загальною кількістю 407 одиниць у користуванні ТОВ "Металургтранс" на підставі договору оренди, який є чинним та пролонгованим до 31.12.2027.

В той же час, випискою з особового рахунку позивача №8206687 за період з березня 2018 року по січень 2019 року, підтверджується факт списання відповідачем, в рахунок оплати послуг з організації перевезень вантажів, спірної суми 16 234 595,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем неправомірно здійснено нарахування плати за перевезення вантажу за період з 19.03.2018 року до 07 січня 2019 року включно на підставі пункту 3.2 договору про надання послуг від 09.02.2018 №08340/ЦТЛ-2018, внаслідок чого з рахунку позивача неправомірно списано 16 234 595,28 грн.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Пунктом 22 Статуту залізниць України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов`язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Пункт 57 Статуту залізниць України визначає, зокрема, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644

Пунктом 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Відповідно до пп. 1.1.5. п. 1.1. п. 1 розділу II Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов`язані з ними послуги визначено, що для розрахунку плати за перевезення вантажів, у тому числі рейкового рухомого складу, порожніх контейнерів, за супроводження та охорону вантажів і за проїзд провідників потрібно, зокрема, визначити належність вагона (контейнера) - перевізника, власний або орендований, у якому пред`являється до перевезення вантаж або перевезення у порожньому стані, і вибрати тарифну схему.

При перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної (далі - І) для вагонів перевізника та вагонної (далі - В) складових плати (тарифу). При перевезенні у власному або орендованому вагоні базовою ставкою плати є інфраструктурна складова для власних або орендованих вагонів (І вл).

При перевезенні вантажів у власних вагонах, орендованих перевізником або структурними підрозділами ПАТ "Укрзалізниця" у суб`єктів господарювання, плата визначається як для вагонів перевізника.

Під час перевезення вантажів у власних вагонах (контейнерах) плата перевізника визначається так само, як для власних вагонів (контейнерів).

Як зазначалось вище, судовими рішеннями по справах №910/12031/17 та №910/3079/18 встановлено, що договір оренди №142 П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 пролонговано до 31.12.2027, а спірні вагони загальною кількістю 407 одиниць перебувають у користуванні ТОВ "Металургтранс" (позивача) на правових підставах (договору оренди).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги факт виконання сторонами умов договору № 08340/ЦТЛ-2018 від 09.02.2018 з перевезення вантажів залізничним транспортом, за період з 19.03.2018 року до 07.01.2019, саме тими вагонами, що перебувають в оренді позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що списання відповідачем грошових коштів з особового рахунку позивача за період з 19 березня 2018 року до 07 січня 2019 року включно, суми в розмірі 16234595,28 грн, на підставі п. 3.2 договору (як плати за перевезення вантажу "у вагонах перевізника"), є безпідставним та неправомірним.

В той же час, частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив, що станом на момент подання позову, шестимісячний строк позовної давності, передбачений ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України, пропущено, в частині вимог за отриманими відповідачем претензіями №8538, №8537, №9117, №9266, №9854, №9883, №10120, №10069, №10531, №10642, №11256, №11257, №11777, №11932, №12191, №12311 на загальну суму вимог - 2 834 206,20 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, встановлених п. 136 Статуту залізниць України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Таким чином, право на судовий захист особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме можливість реалізації порушеного права у судовому порядку обмежується певним строком, яким є позовна давність, сплив якої хоча і не обмежує права на звернення за судовим захистом, однак зі спливом якої припиняється можливість реалізації у примусовому порядку порушеного права.

У цьому разі, суд з посиланням на докази у справі та норми законодавства, має встановити (обрахувати), чи мав місце пропуск строку позовної давності. Без цього відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, визначених в статті 267 ЦК України.

Виходячи з викладеного, наведені в статті 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності (відмова в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захист порушеного права) застосовуються судом лише у разі, якщо суд встановив пропуск строку позовної давності.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами за Договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а нормами статті 258 ЦК України до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною 1 статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 6 частини 2 статті 258 ЦК України ("Спеціальна позовна давність") передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Нормою частини 3 статті 925 цього кодексу, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Що стосується правовідносин з перевезення вантажів залізницею, то відповідно до статті 136 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі Статут залізниць) позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

Відповідно до статті 134 Статуту залізниць претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зокрема, згідно з пунктом "ж" частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - у всіх інших випадках.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), норми якої кореспондуються з частиною 4 статті 909, статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, норми в пунктах 134, 136 Статуту залізниць є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами до залізниць.

Статут залізниць затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 і останні зміни до статей 134, 136 цього статуту вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-IV, набрав чинності з 01.01.2004. Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення. Також, зазначений кодекс, є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію.

Беручи до уваги, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності, в розумінні цієї норми ГК України, слід виходити з того, що початок перебігу пов`язується із закінченням строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 статті 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Враховуючи вищевикладене, право на звернення з позовом до залізниці виникає упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статті 315 ГК України.

При цьому, відсутність відомостей щодо звернення до залізниці з відповідними (належними) вимогами у встановлений законом строк з претензією (стаття 134 Статуту залізниць) не змінює вказаного порядку обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Так, зокрема, порушення прав позивача (безпідставне списання коштів відповідачем) мало місце 19.03.2018, в зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з відповідною претензією 28.03.2018.

В той же час, як зазначалось вище, початок перебігу пов`язується із закінченням строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 статті 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, шестимісячний строк для пред`явлення претензії щодо безпідставного списання коштів 19.03.2018 закінчився 19.09.2018. Відтак, до 19.12.2018 сплив 3-місячний строк, передбачений для надання відповіді на претензію. В свою чергу, до 19.06.2019 сплив строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

При цьому, строк звернення до суду з позовом стосовно вимог, заявлених в інших претензіях , є ще більш тривалим.

Беручи до уваги, що позивач звернувся до суду 25.02.2019, тобто в межах строку позовної давності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення 16 234 595,28 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції перераховано на особовий рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 1883358,36 грн, що не заперечується позивачем.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про закриття провадження у справі в частині позову на суму 1883358,36 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Таким чином, сума заборгованості відповідача становить 14351236,92 грн.

Також, позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат понесених ним на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 54 400,00 грн. та в апеляційній інстанції в розмірі 20 000,00 грн.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Так, колегією суддів встановлено, що для надання правничої допомоги та представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" у цій справі позивачем надано договір про надання правничої допомоги №09012018 від 09.01.2018, а також додаткову угоду №29082019 від 29.08.2019 до зазначеного договору, акт надання послуг від 18.02.2019 до договору, акт надання послуг від 02.09.2019 до додаткової угоди №29082019 від 29.08.2019, ордер.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору про надання правничої допомоги №09012018 від 09.01.2018, а також додаткової угоди №29082019 від 29.08.2019, на підставі рахунків Адвокатського об`єднання, позивачем здійснена оплата витрат на правничу допомогу відповідно до платіжних доручень № 10139 від 15.07.2019 на суму 54400,00грн та №45560 від 17.10.2019 на суму 20000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно зі ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 54400,00 грн та в апеляційній інстанції в розмірі 20000,00 грн покладаються на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19 підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду частковому скасуванню. Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19 залишити без задоволення.

2.Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19 задовольнити.

3.Частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19, виклавши резолютивну частину зазначеного рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Федорова, буд.32; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, площа героїв Майдану, буд.1; ) 14 351 236 (чотирнадцять мільйонів триста п`ятдесят одна тисяча двісті тридцять шість) грн 92 коп. основного боргу, 54400 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) грн витрат на професійну правничу допомогу та 243 518 (двісті сорок три тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн.93 коп. судового збору.

Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 1 883 358,36 грн "

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Федорова, буд.32; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, площа героїв Майдану, буд.1; ) 63769 (шістдесят три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн 66 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 20 000 (двадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

5.Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6.Матеріали справи №910/2295/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.11.2019 року.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк