РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.11.2019Справа № 910/10271/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ АВ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

про стягнення 4 496 305,12 грн.

за участю представників:

від позивача: Лозовська З.В.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ АВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення 4 321 052,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 031218-26/1г від 03.12.2018 в зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму у розмірі 4 321 052,22 грн. яка складається з: 4 013 477,54 грн. - заборгованість, 22 688,84 грн. - 3 % річних, 20 890,11 грн. - інфляційні втрати, 263 995,73 грн. - пеня.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.08.2019 прийняв вказану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/10271/19, постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 03.09.2019.

02.09.2019 через канцелярію суду та 03.09.2019 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

03.09.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачем заявлено про збільшення позовних вимог на суму 353778,28 грн, з яких: заборгованість за договором 351058,50 грн, 3% річних у сумі 220,52 грн, пеня у сумі 2499,26 грн.

У судовому засіданні 03.09.2019 суд відклав підготовче засідання на 17.09.2019.

13.09.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

16.09.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості у сумі 430000,00 грн.

17.09.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява вих. №940/19/АВ від 16.09.2019 про відмову від частини позовних вимог, в якій позивач просить суд прийняти відмову від частини позовних вимог у розмірі 103525,04 грн.

У судовому засіданні 17.09.2019 суд відклав підготовче засідання на 01.10.2019.

01.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на заяву про відмову від частини позовних вимог на суму 103525,04 грн.

01.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заявленої суми позовних вимог.

У судовому засіданні 01.10.2019 позивачем подані письмові пояснення щодо заявленої до стягнення суми заборгованості з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заяви про відмову від частини позовних вимог та часткових оплат, здійснених відповідачем. Згідно із поясненнями позивача сума заявлених вимог становить 4496305,12 грн, з яких: 4186010,66 грн - заборгованість, 22909,36 грн - 3 % річних, 20890,11 грн - інфляційні втрати, 266494,99 грн. - пеня.

У відповідності до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог з урахуванням зазначених пояснень, судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

У судовому засіданні 01.10.2019, керуючись ст. 177 ГПК України, суд продовжив строк підготовчого провадження у справі № 910/10271/19, про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відклав на 22.10.2019.

03.10.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на заяву про відмову від частини позовних вимог на суму 103525,04 грн.

22.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли відповідь на відзив на заяву про відмову від частини позовних вимог та заява вих. №945/19/АВ від 18.10.2019 про відмову від частини позовних вимог, в якій позивач просить суд прийняти відмову від частини позовних вимог у розмірі 221597,16 грн.

У судовому засіданні 22.10.2019 враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/10271/19 до судового розгляду по суті на 06.11.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено відповідачу ухвалу про виклик в судове засідання з розгляду справи по суті.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.11.2019 прийняв заяви вих. №940/19/АВ від 16.09.2019 та вих. №945/19/АВ від 18.10.2019 про відмову від частини позовних вимог по справі №910/10271/19 та закрив провадження у справі №910/10271/19 у частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 325122,20 грн.

При цьому, заперечення відповідача у відзиві на заяву про відмову від частини позовних вимог на суму 103525,04 грн суд відхиляє, оскільки позивачем не заявлено вимог про стягнення заборгованості за видатковими накладними від 21.06.2019 №76340, від 28.06.2019 №79517, а тому доводи відповідача про необхідність сплати судового збору у цій частині суд вважає необґрунтованими.

06.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява вих. №945/19/АВ від 05.11.2019 про відмову від частини позовних вимог, в якій позивач просить суд прийняти відмову від частини позовних вимог у розмірі 1500000,00 грн.

У судовому засіданні 06.11.2019 представник позивача підтримав заяву про відмову від частини позовних вимог.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

У судовому засіданні 06.11.2019, розглянувши заяву позивача вих. №945/19/АВ від 05.11.2019 про відмову від частини позовних вимог, судом прийнято вказану заяву позивача та закрито провадження у справі №910/10271/19 у частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 150000,00 грн, про що постановлено ухвалу.

Представник відповідача в судове засідання 06.11.2019 не з`явився. Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 22.10.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №530.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні 06.11.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 06.11.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ АВ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (покупець, відповідач) укладений договір № 031218-26/1г (надалі - договір) з Протоколом узгодження розбіжностей, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка і є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору)

Відповідно до п. 3.1. договору загальна вартість цього договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії цього договору.

Згідно з п.4.10 договору, обов`язок постачальника по поставці вважається своєчасно та належним чином виконаним з моменту передачі товару у повному обсязі покупцю і надання повного та відповідного пакету документів покупцю на товар.

Відповідно до положень п.5.4. договору (у редакцій протоколу узгодження розбіжностей), оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 75 календарних днів з моменту поставки товару.

На виконання умов договору позивач у період з січня 2019 року по червень 2019 року здійснював відповідачу поставку товару, що підтверджується видатковими накладними: №99933 від 25.01.2019, №11342 від 29.01.2019, №11356 від 29.01.2019, №11343 від 29.01.2019, №11344 від 29.01.2019, №11358 від 29.01.2019, №11345 від 29.01.2019, №11360 від 29.01.2019, №11348 від 29.01.2019, №11357 від 29.01.2019, №11349 від 29.01.2019, №11361 від 29.01.2019, №11350 від 29.01.2019, №11351 від 29.01.2019, №11353 від 29.01.2019, №11354 від 29.01.2019, №22355 від 22.02.2019, №41546 від 05.04.2019, №48198 від 19.04.2019, №54215 від 03.05.2019, №54216 від 03.05.2019, №70450 від 07.06.2019, №73802 від 14.06.2019.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, у зв`язку із чим за розрахунком позивача (з урахуванням оплат здійснених під час розгляду справи) у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 3814413,50 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивачем заявлені (у редакції заяви про збільшення позовних вимог) вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 266494,99 грн, 3% річних у сум 22909,36 грн та інфляційні втрати у сумі 20890,11 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №99933 від 25.01.2019, №11342 від 29.01.2019, №11356 від 29.01.2019, №11343 від 29.01.2019, №11344 від 29.01.2019, №11358 від 29.01.2019, №11345 від 29.01.2019, №11360 від 29.01.2019, №11348 від 29.01.2019, №11357 від 29.01.2019, №11349 від 29.01.2019, №11361 від 29.01.2019, №11350 від 29.01.2019, №11351 від 29.01.2019, №11353 від 29.01.2019, №11354 від 29.01.2019, №22355 від 22.02.2019, №41546 від 05.04.2019, №48198 від 19.04.2019, №54215 від 03.05.2019, №54216 від 03.05.2019, №70450 від 07.06.2019, №73802 від 14.06.2019 позивач на виконання умов договору №031218-26/1г від 03.12.2018 здійснював поставку відповідачу товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 5.4. договору сторонами погоджено, що відповідач здійснює оплату за поставлений товар постачальника протягом 75 календарних днів з моменту поставки товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань оплату поставленого позивачем товару здійснив частково, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3814413,50 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 3814413,50 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 3814413,50 грн.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача (у редакції заяви про збільшення) пені у сумі 266494,99 грн, 3% річних у сум 22909,36 грн та інфляційні втрати у сумі 20890,11 грн.

Нарахування пені та 3% річних здійснено позивачем за періоди: з 11.04.2019 по 29.07.2019, з 15.04.2019 по 29.07.2019, з 09.05.2019 по 29.07.2019, з 20.06.2019 по 29.07.2019, з 04.07.2019 по 29.07.2019, з 18.07.2019 по 29.07.2019, з 22.08.2019 по 02.09.2019, з 29.08.2019 по 02.09.2019.

Нарахування інфляційних втрат здійснене позивачем за періоди: з 11.04.2019 по 29.07.2019, з 15.04.2019 по 29.07.2019, з 09.05.2019 по 29.07.2019.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 8.2.1. договору у редакцій протоколу узгодження розбіжностей), відповідно до якого сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару, відповідач оплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши розрахунки пені у сумі 266494,99 грн та 3% річних у сум 22909,36 грн судом встановлено, що розрахунки здійснені арифметично правильно, відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Разом з цим, відповідно до здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, такі нарахування здійснюються позивачем з місяців, в яких мав бути здійснений платіж, в той час як нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись з наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто у періодах з 11.04.2019 по 29.07.2019, з 15.04.2019 по 29.07.2019, з 09.05.2019 по 29.07.2019, визначених позивачем до нарахування - з травня 2019 року та червня 2019 року. Крім того, позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано дефляцію.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат у межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що інфляційні втрати становлять від`ємний показник, а тому у вимозі про стягнення інфляційних втрат у сумі 20890,11 грн суд відмовляє.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ АВ".

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, провулок НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ, будинок 19/3, корпус 2, КАБІНЕТ 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ АВ" (52500, Дніпропетровська обл., місто Синельникове, вулиця КАШТАНОВА, будинок 18-В, кімната 9; ідентифікаційний код 40975633) заборгованість у сумі 3814413,50 грн, 3% річних у сумі 22 909,36 грн, пеню у сумі 266 494,99 грн та судовий збір в розмірі 61557,27 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.11.2019.

Суддя О.В. Гулевець