ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.19 Справа № 917/1744/19

м. Полтава

за позовною заявою Державного підприємства "Свеське лісове господарство", 41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Дачна, 24

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Вудекспорт", 39630, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 9

про стягнення 376211,33 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники:

від позивача: Дидишко О.М.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи: 07.10.2019р. до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Свеське лісове господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Вудекспорт" про стягнення 376211,33 грн. заборгованості згідно договору купівлі-продажу лісопродукції №39П від 23.01.2019 р. та Додаткових угод до нього.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019р. даний позов був переданий на розгляд судді Паламарчука В.В.

Ухвалою від 15.10.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, призначити справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 12.11.2019р., викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду від 15.10.2019 року направлялась відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернулась до суду із відміткою поштового працівника: "За закінченням терміну зберігання". За ч. 7 ст. 120 ГПК України, зазначена ухвала вважається врученою.

Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд даної справи.

Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк не скористався. За п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.11.2019, яке проходило в режимі відеоконференції з позивачем, суд дослідив докази, заслухав усні пояснення представника позивача.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

У судовому засіданні 12.11.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством «Свеське лісове господарство» (далі- Продавець Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ВУДЕКСПОРТ» (далі - Покупець або Відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу лісопродукції №39П від 23 січня 2019 року (Далі - Договір) та Додаткові угоди до даного договору №1 від 23.01.2019р., №2 від 20.02.2019р., №3 від 05.03.2019р., №4 від 10.03.2019р.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався продати відповідачу товар згідно таблиці - пиломатеріал обрізний у кількості 575 м3 на суму1825000 грн. у т.ч. ПДВ 304166,67 грн. Згідно додаткових угод №1 від 23.01.2019р., №2 від 20.02.2019р., №3 від 05.03.2019р., №4 від 10.03.2019р. до даного договору сторони збільшили суму договору.

За умовами пункту 3.4 договору, поставка лісопродукції здійснюється на умовах франко-склад продавця (позивача).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що лісопродукція вважається зданою і прийнятною: за якістю - у відповідності з нормами відповідних ГОСТ, ТУ, інших умов згідно законодавства України; за кількістю - у відповідності з товарно-транспортними накладними з підписом уповноваженої особи та печаткою позивача або специфікацією та залізничною накладною яка супроводжує вантаж.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що платіж (100% попередня оплата) здійснюється шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця, або готівкою, дозволяється відстрочка платежу на протязі 3-х банківських днів.

Укладений між сторонами договір набирає чинності з 23 січня 2019 року та діє до 31 грудня 2019 року, або до повного виконання зобов`язань сторонами (пункт 7.1 договору).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним на виконання умов договору купівлі-продажу № 39 П від 23.01.2019 року передано відповідачу лісопродукцію на загальну суму у розмірі 3 359 344,81 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с. - 13-47).

В порушення умов Договору №39П від 23 січня 2019 року та Додаткових угод до нього №2 від 20.02.2019р., №3 від 05.03.2019р., №4 від 10.03.2019р., Відповідач в установлені Договором та законодавством строки не провів повний розрахунок з Позивачем за передану продукцію, здійснивши лише часткову її оплату у розмірі 2 983 133,48 грн.

Таким чином, у зв`язку з порушенням умов Договору щодо своєчасної оплати за отриману продукцію на день подачі позову за Відповідачем утворився борг в розмірі 376 211,33 грн.

Для досудового врегулювання даного спору Позивачем було направлено до Відповідача претензію щодо повернення заборгованості розмірі 376 211, 33 грн.

Відповідач на дану претензію надав відповідь, а саме лист №36 від 13.08.2019р., який був надісланий електронною поштою, в якому визнає наявність заборгованості в сумі 376 211, 33 грн. та просить надати відстрочення сплати даної заборгованості в строк до 31.08.2019р. (а.с. - 70).

Враховуючи, що відповідач до 31.08.2019 р. не погасив заборгованість за договором у сумі 376211,33 грн., позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення вказаної заборгованості.

Вирішуючи спір, суд виходив із наступного.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується товаро-транспортними накладними (а.с. 13-47), копії яких долучено судом до матеріалів справи. Зазначені первинні документи містять відомості щодо найменування відпущеного товару, його кількість, ціну та підписані представниками сторін.

Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, покупець (відповідач) зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договору поставки товару № 39 П від 23.01.2019 року та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач не надав жодних обґрунтованих заперечень проти позову чи обґрунтованого контррозрахунку.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме товарно-транспортними накладними, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 376211,33 грн. визнається відповідачем у відповіді на претензію вих. №36 від 13.08.2019 р., буд-яких заперечень щодо позову до суду відповідачем не подано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за переданий товар у сумі 376211,33 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Вудекспорт" (39630, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 9, ) на користь Державного підприємства "Свеське лісове господарство" (41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Дачна, 24, ) 376211,33 грн. основного боргу, 5643,17 грн. витрат по сплаті судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2019р.

Суддя В.В. Паламарчук