РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2019Справа № 910/11813/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс"

про стягнення 3186,53 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 17643,20 грн.

за участі представників:

від позивача: Деркач В. В., за довіреністю,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс" про стягнення 3 186,53 грн., з яких: 710,45 грн. пені та 2476,08 грн. штрафу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив строк постачання товару згідно Договору поставки № 486 від 23.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

26.09.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від ТОВ "Інтербус-Сервіс" надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 17643,20 грн., з яких: 16286,03 грн. пені та 1357,17 трьох процентів річних, внаслідок порушення позивачем строків оплати товару згідно договору поставки від 23.04.2018 № 486.

Ухвалою суду від 30.09.2019 прийнято зустрічний позов спільно до розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження на підставі частини 7 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на зустрічний позов відповідач вказав, що умовами укладеного між сторонами договору не встановлено розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Також відповідач зауважив на відсутності доказів на обґрунтування заявлених позивачем вимог про стягнення трьох процентів річних за користування грошовими коштами. Щодо витрат на правову допомогу, то відповідач проти їх розміру заперечував, пославшись на недоведеність понесення таких витрат саме у межах даної справи, а також на неспівмірність їх розміру складності справи.

У заяві від 07.11.2019, поданої через відділ діловодства та документообігу суду, відповідач просив розгляд справи здійснювати без участі його представника, а також підтримав вимоги зустрічного позову та заперечив проти задоволення первісного позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як постачальником, укладено договір № 486 поставки, за умовами якого останній зобов`язався поставити для потреб замовника продукцію, а замовник - здійснити оплату поставленої продукції за кількістю та цінами, що передбачені специфікацією (додаток № 1 до договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору предметом поставки за даним договором є 34330000-9 запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів.

Загальна сума договору становить 518278,80 грн. (пункт 2.2 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що строк поставки продукції - протягом 45 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-сайті Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Продукція поставляється на умовах DDP згідно «Інкотермс-2000». Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного договору (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за поставленою продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно видаткової накладної або накладної протягом 45 календарних днів з дати поставки за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН.

Згідно з пунктом 9.1 договору у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 % від суми несплаченої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та/або комплектності постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань по договору.

Даний договір згідно з інформацією, розміщеною на веб-порталі https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-03-16-001151-a, опублікований 24.04.2018 року.

Як убачається із матеріалів справи, згідно з видатковою накладною від 15.05.2018 № РН-0000255 відповідач поставив 18.05.2018 позивачу продукцію на суму 224986,80 грн., частина з якої на суму 7760,40 грн. визнана неякісною на підставі довідки від 30.05.2018 № Д1-8-212/1. Відповідно до видаткової накладної від 06.07.2018 № РН-0000347 вказана продукція 12.07.2018 замінена відповідачем на якісну.

Також відбулося прострочення поставки товару за видатковою накладною від 11.06.2018 № РН-0000311 на суму 30650,40 грн. на 1 день (поставка 13.06.2018); від 14.06.2018 № РН-0000321 на суму 13200 грн. на 44 дні (поставка 26.07.2018); від 06.07.2018 № РН-0000349 на суму 3300 грн. на 30 днів (поставка 12.07.2018).

У зв`язку з простроченням доставки продукції, позивач звертався до відповідача, зокрема, з претензією від 11.06.2019 № 8372/001, у відповідь на яку відповідач надіслав лист від 11.07.2019 № 022-19 з вимогою сплатити пеню за прострочення оплати продукції.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач поставив частково неякісну продукцію та з простроченням встановленого договором строку, у зв`язку з чим позивачем на підставі пункту 9.1 договору нарахована пеня в розмірі 710,45 грн., 924 грн. 7 % штрафу за прострочення поставки понад 30 днів та 15522,08 грн. 20 % штрафу за порушення зобов`язання щодо якості поставленого товару.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявленої до стягнення пені та штрафів за обрахований позивачем період, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову повністю.

Щодо вимог зустрічного позову про стягнення з замовника 16286,03 грн. пені та 1357,17 грн. трьох процентів річних за прострочення оплати продукції суд дійшов висновку про наступне.

За положеннями статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки сторонами за порушення обов`язку своєчасної оплати поставленої продукції не погоджено нарахування пені та законом розмір відповідного забезпечення зобов`язання також не передбачений, вимога позивача про стягнення вказаної штрафної санкції задоволенню не підлягає.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що оплата продукції замовником (відповідачем за зустрічним позовом) здійснена несвоєчасно, а саме останнім сплачено 69649,20 грн. згідно з платіжним дорученням від 13.08.2018 № 7228, 147577,20 грн. згідно з платіжним дорученням від 27.08.2018 № 7438 та 7760,40 грн. згідно з платіжним дорученням від 31.08.2018 № 7580.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Одночасно, суд зауважує на відмінності передбачених цивільним законодавством процентів, визначених частиною 2 статті 625 ЦК України, та статтею 536 ЦК України, які в даному випадку позивачем не заявлені.

За проведеним судом арифметичним перерахунком трьох процентів річних, останні підлягають стягненню у межах заявленої суми, а тому зустрічний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як передбачено частиною 11 статті 238 ГПК України в разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Частиною 11 статті 129 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають задоволенню (за зустрічним позовом - частково), суд дійшов висновку провести зустрічне зарахування присуджених сум та стягнути між ними різницю з відповідача за первісним позовом. З аналогічних підстав підлягають розподілу і понесені сторонами судові витрати по сплаті судового збору, внаслідок чого на відповідача покладено різницю між розподіленими сумами судового збору, з урахуванням часткового задоволення зустрічного позову.

Щодо заяви позивача за зустрічним позовом про покладення на відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, відповідний договір із визначеними в ньому умовами щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару, у матеріалах справи відсутній. При цьому, із наданого до зустрічного позову рахунку-фактури від 06.09.2019 № 2 на суму 8000 грн. неможливо дійти висновку про його виставлення адвокатом саме щодо складання зустрічної позовної заяви в межах цього позову, оскільки в ньому не зазначено номеру даної справи.

З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом про покладення на відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги первісного позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс" (03040, м. Київ, вул. Бурмістенка, 9/10; ідентифікаційний код 38129892) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська,3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл.,м. Вараш; ідентифікаційний код 05425046) 710 (сімсот десять) грн. 45 коп. пені, 924 (дев`ятсот двадцять чотири) грн. 7 % штрафу, 1552 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 08 коп. 20 % штрафу, а також 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. витрат зі сплати судового збору.

Позовні вимоги зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська,3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл.,м. Вараш; ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс" (03040, м. Київ, вул. Бурмістенка, 9/10; ідентифікаційний код 38129892) 1357 (одну тисячу триста п`ятдесят сім) грн. 17 коп. трьох процентів річних, а також 147,77 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Провести зустрічне зарахування вказаних сум та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус-Сервіс" (03040, м. Київ, вул. Бурмістенка, 9/10; ідентифікаційний код 38129892) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська,3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл.,м. Вараш; ідентифікаційний код 05425046) 1829 (одну тисячу вісімсот двадцять дев`ять) грн. 36 коп., а також 1773 (одну тисячу сімсот сімдесят три) грн. 23 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.11.2019 року.

Суддя К.В. Полякова