ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Справа№ 910/1330/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.06.2019 (повний тест складено 15.07.2019)

у справі №910/1330/19 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі

філії Газопромислового управління

«Полтавагазвидобування»

до Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване

монтажне управління № 24»

про стягнення 1 322 903,63 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління № 24» (далі - ПрАТ «Спеціалізоване монтажне управління № 24», відповідач) про стягнення 1 322 903,63 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 863/17 від 17.07.2017 в частині своєчасної поставки устаткування та виконання будівельних робіт, відтак просило стягнути з відповідача 88 731,24 грн. пені за несвоєчасно поставлене устаткування, 87 514, 63 грн. штрафу в розмірі 7 % від вартості несвоєчасно поставленого устаткування та 1 146 657,76 грн. штрафу за несвоєчасне виконання будівельних робіт.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що прострочення виконання зобов`язань за Договором відбулось в зв`язку із форс-мажорними обставинами; всі роботи за Договором станом на час розгляду справи виконані у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі №910/1330/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління № 24» на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» 50 000, 00 грн. штрафу та 50 000, 00 грн. за порушення строків поставки товару, 574 328, 88 грн. штрафу за порушення строків виконання робіт та 19 843, 56 судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, АТ «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» оскаржило його в апеляційному порядку, подавши дві апеляційні скарги, які ідентичні за своїм змістом, відповідно розглядаються апеляційним господарським судом як одна апеляційна скарга. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. За твердженнями апелянта, за наявності в Договорі положень, які регулюють відповідальність, її види та обсяги, які сторони визначили як обов`язкові, відповідач, порушивши виконання основного зобов`язання, повинен сплатити штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору, розмір яких узгоджено під час укладання цього Договору, шляхом вільного волевиявлення. Натомість, суд першої інстанції, зменшуючи розмір штрафних санкцій, не визначив цей випадок як винятковий, не врахував, що ціна Договору дорівнює 40 490 000, 00 грн., а прострочення виконання робіт склало 87 днів за останнім актом виконаних робіт на суму 11 466 577, 55 грн. та 207 днів за останнім актом поставки устаткування на загальну суму 3 003 977, 51 грн., відповідно штрафні санкції в розмірі 1 322 903, 63 грн. є більш ніж спів розмірними відносно до 207 днів простою виробничого об`єкту. Крім цього, на переконання апелянта, відсутні підстави вважати майновий стан відповідача скрутним тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що прострочення виконання зобов`язань за Договором відбулось в зв`язку із форс-мажорними обставинами, станом на травень 2018 всі роботи за Договором якісно, належним чином та в повному обсязі виконано відповідач.

В судове засідання апеляційної інстанції 12.11.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився не зважаючи на належне повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується підписом уповноваженого представника у розписці від 15.10.2019, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення не надіслав, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати тат ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 17.07.2017 між ПАТ «Укргазвидобування» (позивач, замовник за договором) та ПрАТ «Спеціалізоване монтажне управління №24» (відповідач, підрядник за договором) укладено Договір № 863/17 будівельного підряду «Під ключ» (далі - Договір) з подальшими змінами і доповненнями, внесеними додатковими угодами №1 від 17.07.2017, №2 від 13.10.2017, №3 від 06.11.2017, №4 від 29.12.2017 та №5 від 23.03.2017.

За умовами п.п. 1.1, 1.2 Договору замовник доручив, а підрядник зобов`язався на свій ризик, необхідними матеріалами побудувати та укомплектувати необхідним устаткуванням за завданням замовника відповідно до проектно-кошторисної документації, умов Договору та здати у встановлений строк об`єкт, a замовник зобов`язався прийняти й оплатити закінчений будівництвом та обладнаний об`єкт. Вид робіт - будівельно-монтажні, пуско-налагоджувальні роботи з укомплектуванням необхідним устаткуванням.

Положеннями п. 1.3 Договору сторони визначили найменування та місцезнаходження об`єкту: «Облаштування Валюхівського НГКР. Нове будівництво міжпромислового газопровіду-підключення від Валюхівської УКПГ на період проведення геолого-розвідувальних робіт для транспортування газу з північного напрямку групи родовищ (Тимофіївського НГКР, Куличихинського НГКР, Валюхівського НГКР, Новотроїцького НГКР, Західно-Новотроїцького НГКР) до газопроводів Глинсько-Розбишівський ГП-1 Ду500 Ру5,5МПа та ГП-2 Ду700 Ру5,5 МПа (за межами населених пунктів та території адміністративного підпорядкування Мало-Побиванської, Сергіївської, Качанівської сільських рад Гадяцького району та Погарщинської сільської ради Лохвицького району Полтавської області)». Вузол обліку газу. Будівельно-монтажні роботи «Під ключ» (далі - об`єкт), Полтавська область, Лохвицький район, на території адміністративного підпорядкування Погарщинської сільської ради (за межами населених пунктів).

Відповідно до п. 1.4 Договору обсяг, перелік і зміст робіт визначаються у проектно-кошторисній документації, що є невід`ємною частиною Договору та погоджується сторонами шляхом підписання Зведеної договірної ціни (Додаток №2).

За змістом 2.1, 2.3 Договору початок виконання робіт - протягом п`яти робочих днів після передачі будівельного майданчика. Строки виконання робіт та поставки устаткування передбачені у Графіку виконання будівельних робіт (Додаток №1) та Графіку поставки устаткування (Додаток №5). Ці додатки є невід`ємними частинами Договору.

Положеннями п. 2.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №5 від 23.03.2018) сторони визначили строк закінчення виконання робіт - згідно Графіку виконання будівельних робіт (Додаток №1).

Додатковою угодою №5 від 23.03.2018 сторони внесли зміни в «Графік виконання будівельних робіт» (Додаток №1), а саме, встановили строк виконання загально-будівельних робіт - до 31.03.2018, монтажних робіт - до 31.03.2018, благоустрою - до 31.03.2018.

Додатковою угодою №3 від 06.11.2017 сторони погодили зміни до «Графіку поставки устаткування» (Додаток №5 до Договору) та передбачили, що поставка устаткування за найменуваннями №9 здійснюється до 19.09.2017 р.; №№7, 10, 42 - до 20.09.2017; №№6, 17 - до 08.11.2017; №4 - до 17.11.2017 р.; №1 - до 24.11.2017; №№2, 16 - до 01.12.2017; №№11, 20, 74, 86 - до 15.12.2017; №№3, 5, 8, 12-15, 18-19, 21-41, 43-73, 75-85, 87-161 - до 03.02.2018.

Укладеними в подальшому Додатковими угодами №4 від 29.12.2017 та №5 від 23.03.2018 вносились зміни до Графіку поставки устаткування та до Специфікації вартості устаткування; строки постачання та вартість устаткування не змінювались.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як визначено ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором згідно ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є змішаним договором, який поєднує умови договорів підряду та поставки.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором підряду згідно ст. 837 ЦК України одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник на підставі ст. 839 ЦК України зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі. Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено матеріалами справи, відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань з поставки устаткування, яке було поставлено за Актами прийому-передачі № 22 від 12.02.2018, № 23 від 19.02.2018, № 25 від 20.02.2018, № 26 від 20.02.2018, № 27 від 21.02.2018, № 28 від 27.02.2018, № 29 від 05.03.2018, № 30 від 05.03.2018, № 31 від 12.03.2018, № 32 від 13.03.2018 р., № 34 від 15.03.2018, № 35 від 16.03.2018, № 36 від 16.03.2018, № 38 від 20.03.2018, № 39 від 21.03.2018, № 40 від 26.03.2018, № 41 від 28.03.2018, № 42 від 29.03.2018, № 43 від 02.04.2018, № 45 від 05.04.2018, № 46 від 10.04.2018, № 48 від 04.05.2018, № 49 від 08.05.2018, № 50 від 19.06.2018, № 51 від 30.08.2018.

Відповідачем також було прострочено виконання робіт за Договором, а саме, відповідно до довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3): від 24.05.2018 на суму 815 490,88 грн., від 29.05.2018 на суму 985 200,63 грн., від 22.06.2018 на суму 3 928 729,38 грн., від 27.06.2018 на суму 19 049,05 грн., від 27.06.2018 на суму 5 718 107,61 грн.

Положеннями п. 8.1 Договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором.

Умовами п. 8.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання підрядником взятих на себе зобов`язань з поставки устаткування у строки, зазначені у Графіку поставки устаткування до Договору, останній сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого устаткування за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого устаткування.

Відповідно до п. 8.5 Договору у разі порушення з вини підрядника строків виконання робіт (етапів робіт) підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від вартості робіт (етапів робіт), з яких допущено прострочення виконання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачем в зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки устаткування нараховано та заявлено до стягнення з нього 88 731,24 грн. пені (0,1% вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення) та 87 514,63 грн. штрафу (7% вартості товару, поставленого з простроченням понад 30 днів) на підставі п. 8.2 Договору, а також за прострочення виконання робіт у встановлені Договором строки 1 146 657,76 грн. штрафу (10% вартості несвоєчасно виконаних робіт) відповідно до п. 8.5 Договору.

В силу положень ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов`язання - порушення строків постачання продукції.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У даному випадку, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за Договором, штрафу та пені не суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України та Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачена ч. 2 ст. 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, та у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені та штрафів, апеляційний суд визнав обґрунтованими висновки суду першої інстанції про їх арифметичну правильність.

Разом з цим, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що прострочення виконання робіт за Договором відбулось не з його вини та зумовлено несприятливими погодними умовами, що підтверджується листом Полтавського обласного центру з гідрометрології №33-03-41/117 та сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати №8105 від 23.04.2018.

Відповідно до п. 9.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, якщо це є наслідком дії обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли позо волею сторін (пожежа, повінь, землетрус, інші стихійні лиха, війна і військові дії, блокада, страйк, дії урядів). Строк виконання зобов`язань відкладається на термін дії таких обставин. Дія обставин непереборної сили повинна бути підтверджена Торгово-промисловою палатою України або організацією, на яку покладені обов`язки по ліквідації таких обставин.

За змістом ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Дослідивши лист Полтавського обласного центру з гідро метрології №33-03-41/117 та сертифікат Полтавської торгово-промислової палати №8105 від 23.04.2018, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що зазначені форс-мажорні обставини впливають на виконання лише частини робіт за Договором та жодним чином не впливають на виконання зобов`язань з постачання устаткування. Відтак, наданих відповідачем доказів недостатньо для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання умов Договору, проте такі обставини мають бути враховані при визначення розміру штрафних санкцій за порушення умов Договору.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків й за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення цієї норми свідчить, що нею не передбачено вимог щодо одночасної обов`язкової наявності двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно братись до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2 згаданої статті).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази та те, що позивачем не надано суду доказів понесених ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства саме в зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, враховуючи розмір несвоєчасно виконаних зобов`язань, періоди прострочення, наявність обставин непереборної сили, розмір нарахованих штрафних санкцій, суд вважає законним та обґрунтованим зменшити суми нарахованих штрафів та пені, а саме: за порушення строків поставки устаткування суму пені до 50 000,00 грн., суму штрафу - до 50 000,00 грн. та за порушення строків виконання робіт суму штрафу - до 574 328,88 грн. Таке зменшення, з урахуванням всіх обставин справи, відповідає вимогам співрозмірності, відповідно твердження апелянта (позивача) в цій частині як безпідставні на необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Враховуючи зменшення розміру штрафних санкцій, в задоволенні іншої частини вимог про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки устаткування та штрафу за порушення строків виконання робіт слід відмовити.

Доводи апелянта (позивача) стосовно неповного дослідження всіх обставин справи, порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 233 ГК України, ст. ст. 6, 551, 626, 627, 628 ЦК України та процесуального права, а саме ст. ст. 13, 74, 86 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі №910/1330/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/1330/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.11.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко