РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2019Справа № 910/11066/19
За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Рикито Інтернешинал»

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Два Слона»

про стягнення 206140,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рикито Інтернешинал" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Два Слона" про стягнення 206140,00.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано свої зобов`язання за Договором № 28/05-2019 від 28.02.2019 з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 206140,00 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.09.2019 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 20.08.2019 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.09.2019 відкрито провадження у справі № 910/11066/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

20.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, відповідач підтверджує факт отримання товару передбаченого договором та повідомляє, що оплата з його боку не надійшла у зв`язку із браком коштів на підприємстві. Крім того, відповідач просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

28.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рикито Інтернешинал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Два Слона» було укладено договір поставки товару № 28/05-2019, за умовами якого, продавець ( ТОВ «Рикито Інтернешинал») зобов`язується передати у власність покупцю ( ТОВ «Два Слона»), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар - металеві труби (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, продавець зобов`язаний: доставити товар не пізніше 5 днів після надходження до продавця авансового платежу від покупця передбаченого п. 3.1; покупцю товар поставляється за адресою: с. Горенка, Київської області; продавець надає гарантію якості товару протягом 14 календарних місяців з моменту його передачі покупцю.

Відповідно до п. 2.2. договору, покупець зобов`язаний прийняти товар і розрахуватися за нього в порядку, передбаченому розділом 3 даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем в гривнях - протягом двох банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору авансовим платежем на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до п. 4.1. - 4.3. договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання. Термін даного договору починається в момент, визначений у п. 5.1. даного договору, та закінчується виконанням сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Закінчення строку даного договору не звільняє сторони від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань і від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору.

Відповідно до видаткової накладної № 3 від 01.03.2019, транспортної накладної № 41 від 01.03.2019, рахунку на оплату № 3 від 01.03.2019, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товару на загальну суму 206140,00 грн. Видаткова накладна № 3 та транспортна накладна № 41 від 01.03.2019 містить підписи та печатки сторін.

Відповідно до довідки № 121 - 8/632/19 від 12.08.2019 наданої позивачем, яка була видана Акціонерним товариством комерційний банк « Приватбанк», в період з 28 лютого 2019 року по 15 квітня 2019 року грошові кошти на поточний рахунок ТОВ «Рикито Інтернешинал» , р/р НОМЕР_1 від ТОВ «Два Слона» ЄДРПОУ 1388008 не надходили.

Відповідач у своєму відзиві від 20.09.2019 факт отримання продукції (товару) за договором № 28/05-2019 від 28.02.2018 визнає, а також визнає порушення свого обов`язку з оплати отриманого товару за даним договором.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором поставки зобов`язання щодо оплати поставленого товару, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з не оплати поставленого товару у розмірі 206140,00 грн.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 28/05-2019 від 28.02.2018 поставки, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується факт постачання позивачем товару на суму 206140,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем в гривнях - протягом двох банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору авансовим платежем на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач у своєму відзиві від 20.09.2019 свою заборгованість визнає, факт отримання товару підтверджує. Крім того, заборгованість відповідача (Покупця) за договором № 28/05-2019 від 28.02.2018, є підтвердженою доданими до матеріалів справи первинними документами та складає 206140,00 грн..

Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення 206140,00 грн. основного боргу з не оплати поставленого за договором № 28/05-2019 від 28.02.2018 товару, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач у своєму відзиві від 20.09.2019 свою заборгованість визнає, факт отримання товару підтверджує. Крім того, заборгованість відповідача (покупця) за договором № 28/05-2019 від 28.02.2018, є підтвердженою доданими до матеріалів справи первинними документами та складає 206140,00 грн.

З вищезазначеного вбачається, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме, на суму 206140,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Два Слона» (04201, м. Київ, вул. Полярна, будинок 10, офіс 2, ідентифікаційний код 13880008) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рикито Інтернешинал» (04119, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 17, ідентифікаційний код 42836898) суму основного боргу у розмірі 206140 (двісті шість тисяч сто сорок) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 3092 (три тисячі дев`яносто дві) грн. 10 коп.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко