ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1421/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА", м.Київ

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2019 року

( суддя Кеся Н.Б.) у справі № 904/1421/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21", м.Павлоград Дніпропетровська область

про стягнення 59990,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" із позовом про стягнення в порядку регресу майнової шкоди в розмірі 59 990,81 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2019року у справі № 904/1421/19 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач - Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2019 року скасувати, та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, визначаючи норми права та мотиви, з яких ним було прийнято рішення, дійшов помилкового висновку про необхідність застосування ст. 993 ЦК України та статті 27 ЗУ «Про страхування» від 07 березня 1996 року №85-96-ВР, оскільки у досліджуваних правовідносинах йдеться не про інститут суброгації, режим правового регулювання якого визначається ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», а про інститут регресу, режим правового регулювання якого визначено загальними нормами цивільного права.

Також апелянт посилається на те, що у досліджуваних правовідносинах не відбувається перехід права вимоги до винної особи від потерпілого до позивача, про що говорить суд першої інстанції, а виникає нове право вимоги (регрес) на підставі підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно до якого Страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до Страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово не надав Страховику повідомлення встановленого зразка про дорожньо-транспортну пригоду.

Апелянт вважає невірним посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі №6-2011 цс 16, оскільки відповідно до правових позицій у цих справах, а також у справі №6-1цс14 від 12 лютого 2014 року, у справі №6-186цс16 від 30 березня 2016 року, у справі №6-1253цс16 від 22 червня 2016 року та постанові Вищого Господарського суду України у справі №910/9123/17 від 05 грудня 2017 року, лише наявність документально підтверджених поважних причин для неповідомлення Страховика є підставою для відмови у задоволенні регресного позову.

Оскільки будь-яких документально підтверджених доказів наявності у Відповідача (як страхувальника забезпеченого транспортного засобу) та водія забезпеченого транспортного засобу поважних причин невиконання свого обов`язку щодо повідомлення страховика про ДТП ні Відповідачем, ні водієм суду чи Позивачу не надано, то і підстав для відмови у задоволенні регресного позову у суду не було.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції помилково було прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки розгляд справи за правилами загального позовного провадження позбавив Позивача прав, наданих йому ст. 58, 252, 286 ГПК України.

На думку Позивача такий висновок суду є помилковим, оскільки ця справа про стягнення майнової шкоди в розмірі 59 990,81 грн. є малозначною та, відповідно, підлягає розгляду виключно в порядку спрощеного позовного провадження.

Також апелянт звертає увагу на те, що обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що на його думку у справі не встановлені обставини, які свідчать про те, що несвоєчасне повідомлення у належний спосіб призвело до необгрунтованих виплат Позивача.

Такий висновок суду, на думку апелянт, є невірним, оскільки судом не було у повному обсязі з`ясовано всі обставини, а також не було досліджено та враховано всі наявні у справі докази.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному спорі ціна позову становить 59 990,81грн., що менше від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01.01.2019 ця сума дорівнює 192 100 грн.), отже, справа в суді апеляційної інстанції підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2019 року у справі № 904/1421/19 та вирішено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-21» надано відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» , в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи апелянта, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2018 року на вул. Гетманській у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ПАЗ 32051 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та HYUNDAI Gets державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Винним у скоєні дорожньо-транспортної події був визнаний водій автомобіля ПАЗ 32051 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року у справі №183/507/18 (а.с. 14), якою цю особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 36), автомобіль винного водія належить Товариству з обмеженою відповідальністю "СМУ-21".

Як вбачається з пояснень наданих директором ТОВ "СМУ-21" ОСОБА_4 (арк.с. 37, 38) вона на місці ДТП не була присутня, описати дані дії водія ОСОБА_1 не має можливості. Даний водій ОСОБА_1 про аварію повідомив на підприємстві тільки на третій день, на час надання пояснення 31.01.2018р. на робоче місце не з`являється, та по даному інциденту ніяких даних не повідомив. Директор ТОВ "СМУ-21" ОСОБА_4 просить не застосовувати санкції до ТОВ "СМУ-21", оскільки підприємство не мало можливості вчасно подати заяву про подію з важливих підстав. Просить застосувати санкції до водія ОСОБА_1

Відповідно до Наказу №00249791 від 02.04.2018р. (арк.с. 33), у зв`язку з настанням 31.01.2018 страхового випадку - ДТП з належним ТОВ "СМУ-21" автомобілем ПАЗ 32051 державний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої були нанесені пошкодження автомобілю HYUNDAI Gets державний номерний знак НОМЕР_2 , яким на підставі генеральної довіреності керує та розпоряджається ОСОБА_5 , і згідно страхового полісу №АК/8066087 від 12.12.2017р., головний фахівець Департаменту врегулювання збитків ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" наказав виплатити гр. ОСОБА_6 через ОСОБА_5 страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 59 990,81 грн. наступним чином:

57390,81 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_7 ФОП;

2600,00 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок гр. ОСОБА_5 ;

юридичному управлінню вжити заходів щодо стягнення суми відшкодування у порядку регресу з ОСОБА_1

03.04.2018 року платіжними дорученнями №015356 та №015357 ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" було здійснено страхове відшкодування згідно договору №005141/4430/8066087 від 12.12.2017р. (арк.с. 34, 35).

Враховуючи той факт, що водій ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП працював за дорученням ТОВ "СМУ-21", а письмове повідомлення про ДТП надійшло до страхової компанії з порушенням встановленого законом строку, Страховик звернувся із вимогою про відшкодування коштів безпосередньо до ТОВ "СМУ-21".

Відповідач в добровільному відшкодуванні збитків відмовився, що призвело до звернення до суду.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" із позовом про стягнення в порядку регресу майнової шкоди в розмірі 59990,81 грн., позивач - Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" посилався на те, що відповідач своєчасно не сповістив страхову компанію у належний спосіб про страховий випадок у вигляді ДТП, що є підставою для стягнення з нього шкоди в порядку регресу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт несвоєчасного повідомлення Відповідачем страховика у належний спосіб про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і обставин останнього за допомогою інших джерел, якою він скористався, не призвели до необґрунтованих страхових виплат, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення спірних сум в порядку регресу з Відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, Закон України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" укладено поліс №АК/8066087 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль ПАЗ 32051 державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 13).

08.02.2018 за заявою ПАТ "Страхова компанія "Уніка" складено Акт огляду транспортного засобу внаслідок ДТП.

08.02.2018 за заявою ПАТ "Страхова компанія "Уніка" суб`єктом оціночної діяльності складений звіт про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу №15/02/18 від 21.02.2018р. (а.с. 15-17), згідно з яким вартість матеріальних збитків, спричинених власнику транспортного засобу HYUNDAI Gets державний номерний знак НОМЕР_2 становить 59183,25 грн.

07.03.2018 року Відповідач направив на адресу страхової компанії Повідомлення у письмовому вигляді про дорожньо-транспортну пригоду (арк.с.36)

За страховим актом №00249791 від 17.03.2018 року (арк.с. 32) Позивачем визнано випадок страховим.

Згідно з Сертифікатом №00249791 від 02.04.2018р. (арк.с. 31) вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу на запасні частини складає: 58390,81 грн.

З урахуванням франшизи за полісом 1000,00 грн., сума страхового відшкодування склала 57 390,81 грн. (58390,81-1000,00).

Потерпілим надано документи щодо евакуації автомобіля до міста ремонту у розмірі 2600,00 грн., що також включено до розрахунку суми страхового відшкодування. Отже, сума страхового відшкодування з урахуванням вартості робіт щодо евакуації авто склала 59990,81 грн. (57390,81+2600,00), яка була сплачена позивачем.

За положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, відшкодування завданої шкоди потерпілому, чи страховику потерпілого, який здійснив виплату потерпілому за договором майнового страхування, страховиком особи, з вини якої завдано таку шкоду, припиняє деліктне зобов`язання (частково або повністю, в залежності від того, чи перевищує сума завданої шкоди межі страхових сум, зазначених у страховому полісі).

Відповідно до п.п. "ґ" п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону), у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Тобто, у передбачених законом випадках, до страховика особи, яка заподіяла шкоду, переходить право регресної вимоги до заподіювача шкоди. Одним з таких випадків є неповідомлення страхувальником протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, страховика про настання такої ДТП. При цьому обов`язок з такого повідомлення встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Регрес - це право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою.

Таким чином, у тому випадку, якщо у страховика була відсутня можливість перевірити обставини ДТП власними силами, що призвело до необґрунтованих виплат у випадку неповідомлення останнього страхувальником, між страхувальником та страховиком виникає нове правовідношення - з відшкодування завданих таким неповідомленням необґрунтованих виплат, яке є позадоговірним, і питання щодо відшкодування таких витрат повинно вирішуватись з урахуванням загальних положеннь про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях.

Разом з тим, сам по собі факт несвоєчасного повідомлення у належний спосіб Відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і обставин останнього за допомогою інших джерел, якою він скористався, не свідчить про недосягнення такої мети у вигляді неможливості перевірки обставин ДТП власними силами, та про те, що відсутність своєчасного повідомлення у письмовому вигляді з боку Відповідача призвела до необґрунтованих виплат.

Як встановлено судом першої інстанції, дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса ПАЗ 32051 державний номер НОМЕР_2 сталася 31 січня 2018 року, водієм ОСОБА_1 був здійснений телефонний дзвінок в Новомосковський відділ поліції ГУНП в Дніпропетровській області та на гарячу лінію ПАТ "Страхова компанія "УНІКА", що підтверджується карткою ресстрації збитків № 00249791. Негайно на місце події прибули працівники Новомосковського відділу поліції, які склали протокол огляду місця ДТП, огляду транспортних засобів та інші документи відносно події.

08.02.2018 року оцінщику ОСОБА_8 надійшла заява від страхової компанії "УНІКА" для визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу і в цей же день оцінщиком було оглянуто пошкоджений автомобіль та визначено його пошкоджень а потім і вартість матеріальних збитків, що підтверджується копією акта огляду транспортного засобу та копією звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 15/02/18 від 21.02.2018року відповідно до якого, сума матеріальних збитків складає 59 183, 35 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 015356 від 03 квітня 2018 року та платіжного доручення № 015357 від 03 квітня 2018 року, страховою компанією "УНІКА" відшкодовано збитки в сумі 59 990,81 грн. Ці факти свідчать про те, що у Страховика були всі можливості самостійно встановити усі обставини ДТП та провести обгрунтовану виплату страхового відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що неповідомлення страхової компанії "УНІКА" письмово у триденний термін, не вплинуло на Страховика і не позбавило його можливості своєчасно та у повному обсязі вчинити передбачені Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дії спрямовані на розслідування страхового випадку та запобігання необгрунтованим виплатам, зокрема, перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами, в тому числі, зафіксувати та перевірити факт настання ДТП та його обставини, оглянути місце ДТП, транспортні засоби, причетні до ДТП, оглянути та скопіювати наявні у учасників ДТП документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди, своєчасно направити відповідні запити до відповідних підрозділів Національної поліції, закладів охорони здоровья, суду про отримання інформації, необхідної для вирішення питання щодо здійснення виплати страхового відшкодування та його розміру, про обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розмір заподіяної та відшкодованої шкоди, а також вчинити інші дії, спрямовані на вирішення питання щодо наявності підстав для проведення виплат страхового відшкодування, його розміру та запобігання необгрунтованих виплат .

Вище викладені факти свідчать проте, що Позивач завчасно був проінформований про настання страхового випадку та мав можливість і нею скористався у повному обсязі, щоб вчинити всі дії передбачені Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та здійснити обґрунтовані виплати.

Крім того, у справі не встановлені обставини, які свідчать про те, що несвоєчасне повідомлення у належний спосіб призвело до необґрунтованих виплат Позивача, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постанові Суду від 29.05.2018 у справі № 910/39/17.

Посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 № 6-284цс15 та від 22.03.2017 № 6-2011цс16, є безпідставним, оскільки у даних постановах Верховний суд зробив висновок про те, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

В даному спорі суд першої інстанції виходив з того, що сам Позивач мав можливість самостійно встановити усі обставини ДТП, встановив їх та здійснив обгрунтовану виплату страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення в порядку регресу майнової шкоди у розмірі 59990,81грн.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, положень статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», які притаманні відносинам суброгації і при якій відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика, не є підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Дійсно, основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Оскільки в даному випадку суд першої інстанції безпідставно послався на положення ст. 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», які не регулюють спірні правовідносини, проте, правильно застосував норми ст. 33 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та зазначив, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення регрессного позову позивача, то на думку колегії суддів, відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права в частині розгляду справи у загальному позовному провадженні, а не у письмовому провадженні, є безпідставними.

Так, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає право суду розглядати малозначні справи у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін.

Проте, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Оскільки, суд відмовив у клопотанні про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, то він вбачав недоцільність розгляду даної справи у спрощеному провадженні, що не є порушенням норм процесуального права.

Інші доводи позивача є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, покладаються на Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА", м.Київ.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2019 року у справі № 904/1421/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.11.2019року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя І.М.Кощеєв