РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

24.10.2019Справа № 910/9128/19
За позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Класс»

про стягнення 26 884,20 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники за позовом:
від позивача Ніколова В.М.;

від відповідача Прусов В.М.

від третьої особи Вознюк М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
11.07.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про стягнення 26 884,20 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" умов укладеного з позивачем договору від 14.08.2018 №286/2/18/75 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії №4495-0818/ERL3v від 10.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 відкрито провадження у справі №910/9128/19, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Розгляд справи призначено на 26.09.2019.

05.08.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про те, що позивачем не було додано до вимоги щодо виплати по банківській гарантії належним чином оформлених документів, які б підтверджували повноваження директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства Оборони України Гулєвича В.В. особи, що підписала вимогу. Окрім того, відповідач зазначив, що вимога Позивач з вказівкою на порушення умов виконання Договору в частині терміну постачання, відповідно до ч. 2 ст. 564 ЦК України не відповідає умовам та вимогам Гарантії, є недостовірною, у зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

10.10.2019 від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення з викладенням аргументів та міркувань, якими обґрунтовуються заперечення проти позову. Так, на думку третьої особи відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті гарантованої суми, оскільки позивачем не було доведено факту порушення третьою особою зобов`язань по договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
14.08.2018 між Міністерством оборони України (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" (постачальник за договором) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/18/75, відповідно до якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України машини для обробки продуктів харчування, виробництва напоїв та обробки тютюну (42210000-1) (Фритюрниця електрична, 2 найменування): 1.Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 6-8л, а саме: фритюрниця електрична REMTA R102 2. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 9-12 л, а саме: фритюрниця електрична ФЕ10-2 (далі товар), зазначений у специфікації, а Замовник забезпечити ти приймання та оплату товару в кількості, у строки

Відповідно до пункту 10.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє по 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Згідно з пунктом 3.1. договору ціна цього договору становить: 537 684,00 грн., у тому числі: без ПДВ 448 070,00., ПДВ 89 614,00 грн. (за загальним фондом).

У відповідності до пунктів 2.2., 2.3. договору військова частина (далі одержувач замовника) розпочинає приймання товару при наявності у постачальника супровідних документів, що підтверджують його кількість та якість. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.

Пунктом 2.4. договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі, який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.

Відповідно до пункту 1.2. договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, в якій зазначено, найменування товару, строк постачання товару, кількість, ціна.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

З наведеного випливає, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при поруці та гарантії. Способи забезпечення зобов`язань це встановлені законом чи договором забезпечувальні засоби майнового характеру, що існують, як правило, у вигляді акцесорних зобов`язань, які спрямовані на стимулювання боржника до здійснення виконання та/або іншим чином гарантують захист майнового інтересу кредитора у разі неспроможності боржника. Тобто, неустойка та гарантія за своєю правовою природою є різними видами забезпечення виконання зобов`язання та при цьому, законодавством не передбачено обмежень щодо застосування різних способів забезпечення одного і того ж зобов`язання.

За приписами ст. 564 ЦК України, після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Так, відповідно до п. 11.3 Договору, відповідач забезпечив виконання зобов`язань третьої особи за договором на поставку товару у розмірі 5% ціни договору, банківською гарантією від 10 серпня 2018 року №4495-0818/ERL3v виданою ПАТ «Айбокс Банк» в сумі 26 884,20 грн., бенефіціаром за даною гарантією зазначено МОУ та при цьому у даній гарантії містяться наступні умови: Відносно оголошення про проведення вибору учасників на закупівлю: Машини для обробки продуктів харчування, виробництва напоїв та обробки тютюну (42210000-1) (Фритюрниця електрична» 2 найменування): 1. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 6-8 л, 2. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 9-12 л, у відкритих торгах (ідентифікатор в електронній системі закупівель - №UА-20І8-06-25-000640-а. опубліковане на веб-сайті prozorro.gov.ua), які проводить Міністерство оборони України, іменоване надалі - «Бенефіціар», банк був проінформований, що клієнт Товариство і обмеженою відповідальністю «ЄВРО КЛАСС», Україна, 02002. м. Київ. пул. Степана Сагайдака, буд. 101. , іменоване началі «Принципал», згідно з протоколом засідання тендерного комітету Бенефіціара №75/380/4 від 27.07.2018, було визначено переможцем щодо постачання товару за темою: Машини для обробки продуктів харчування, виробництва напоїв та обробки тютюну (42210000-1) (Фритюрниця електрична, 2 найменування): 1. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 6-8 л, 2. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 9-12 л іменовано надалі «Товар», і він мав укласти з Бенефіціаром договір на закупівлю Товару, надалі «Договір». Банк розуміє, що відповідно до інструкції учасникам відбору, приведеним у оголошенні про проведення відбору учасників на закупівлю: Машини для обробки продуктів харчування, виробництва напоїв та обробки тютюну (42210000-1) (Фритюрниця електрична, 2 найменування): 1. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 6-8 л, 2. Фритюрниця електрична на 2 ванни об`ємом по 9-12 л, що опубліковане на веб-порталі Уповноваженого органу 25 червня 2018 року Принципал повинний надати банківську гарантію на користь Бенефіціара в розмірі п`яти відсотків вартості договору, а саме - UАН 26 884,20 грн.. Враховуючи вищезазначене, Банк, Приватне акціонерне товариство Айбокс Банк, зареєстроване за адресою: Україна. 03150. м. Київ, вул. Ділова, 9А, іменований надалі Гарант, цим безвідклично та безумовно зобов`язуємося виплатити Бенефіціару UАН 26 884,20 грн., після одержання письмової вимоги Бенефіціара, в якій стверджується про те, що Принципал не виконав (неналежний чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків, постачання Товар, відповідно Договору. Банківські реквізити Бенефіціара: р/р .003192. Державна казначейська служба України в м. Києві. МФО 820172, одержувач: Міністерство оборони України, ЄДРДОУ: 00034022. Термін дії гарантії з "10" серпня 2018 року по "01" лютого 2019 року і будь-яка письмова вимога Бенефіціара на оплату має бути отримана Гарантом за адресою: Україна: 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9А. Зобов`язання гаранта перед Бенефіціаром припиняється у разі настання одного з таких випадків: сплати Гарантом суми, на яку видано цю гарантію, закінчення строку дії цієї гарантії, відмови Бенефіціара від своїх прав за цією гарантією шляхом повернення Бенефініаром Гаранту оригіналу цієї гарантії. Відповідальність Гаранта перед Бенефініаром за цією банківською гарантією обмежується сумою, на яку вона видана. Ця гарантія є безумовною та безвідкличною, вона не може бути змінена чи відкликана або за заявою Принципала без згоди Бенефіціара. Максимальна сума гарантії зменшується на кожну суму, сплачену Гарантом по цій гарантії. Ця гарантія е непередаваною і не може бути переуступлена без попередньої згоди зі сторони Гаранта. Ця гарантія повинна бути повернена Гаранту у випадку непотрібності або коли термін її дії закінчується і від того, яка з цих подій відбудеться раніше..

"Безвідклична гарантія" - гарантія, умови якої не можуть бути змінені та яка не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром, «Безумовна гарантія" - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Зі змісту банківської гарантії від 10.08.2018 р. №4495-0818/ERL3v, вбачається, що Гарант бере на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити Бенефіціару суму, на яку видана гарантія після одержання письмової вимоги Бенефіціара, в якій стверджується про те, що Принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно Договору.

Судом встановлено, що 26.12.2018 позивач звернувся до банку з вимогою №286/6/7039, якою повідомив банк про порушення постачальником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс") умов договору № 286/2/18/75 від 14.08.2018 в частині терміну постачання та зазначив, що станом на 28.09.2018 визначений обсяг продукції не поставлено, у зв`язку з чим просив перерахувати кошти на підставі банківської гарантії № 4495-0818/ERL3v від 10.08.2018 в сумі 26 884,20 грн. Вказана вимога підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В.В. Гулєвичем.

За результатами розгляду вказаної вимоги відповідач листом №415/12-б/б-01 від 25.01.2019 відмовив бенефіціарові (Міністерству оборони України) у її задоволенні, оскільки вимогу позивача було підписано не уповноваженою на те особою. До того ж, відповідач у листі зазначив, що долучені Міністерством оборони України до вимоги копії довіреностей від 24.04.2018 №220/336/д та від 23.11.2018 №220/499/д на ім`я ОСОБА_1 засвідчені з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів". Також, відповідач зауважив, що позивачем до вимоги не було долучено документів, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку.

06.02.2019 відповідач листом № 652/12-б/б-01 додатково повідомив позивача, що вимога № 286/6/7039 від 26.12.2018 не підлягала задоволенню також з наступних підстав, зокрема, в листі, банк зазначив, що умовами укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" договору передбачено відповідальність сторін за порушення договору щодо якості, кількості та строків поставки товару, тобто забезпечено самостійним видами неустойки у вигляді штрафу та пені. Дослідивши зміст банківської гарантії, банк зазначив, що вона підлягає сплаті у випадку порушення принципалом зобов`язання стосовно якості, кількості, строків у сукупності. Водночас вимога Міністерства оборони України обґрунтована виключно з посиланням на порушення принципалом терміну постачання.

Спір між сторонами у справі виник з приводу невиконання відповідачем зобов`язань за наданою ним гарантією.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, позивач своїм листом №286/6/6072 від 21.11.2018 відмовився від подальшого виконання зобов`язань на суму 537 684,00 грн., тобто на всю суму договору.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін суд встановив наступне.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно з частиною 1 статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За умовами частини 1 та частини 2 статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з частиною 2 статті 564 Цивільного кодексу України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються "Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах", затвердженим Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі Положення), відповідно до пункту 9 частини 3 розділу І якого гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Частиною 1 статті 565 Цивільного кодексу України визначено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Відповідно до частин 1-4 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Судом встановлено, що постачальником порушено умови виконання договору в частині постачання товару, а саме, товар, який мав бути поставлений ТОВ «ЄВРО КЛАСС» не поставлено.

В матеріалах справи наявний лист від 22.11.2018 №209 ТОВ «ЄВРО КЛАСС» адресований Міністерству оборони України про неможливість поставки товару за договором через те, що у виробництві казанів електричних є об`єктивні причини технічного характеру, які спричинил неможливість здійснити постачання товару у відповідності з умовами договору:

а) внаслідок усунення браку (демонтажні роботи несправних тенів) виявленого Службою технічного контролю підприємства, лінію випуску казанів зупинено до моменту отримання якісних тенів від виробника для їх заміни;

б) технічні можливості виробника тенів не дозволяють виготовити їх раніше 20.12.2018р.

Також, листом від 21.11.2018 №286/6/6072 позивач відмовився від прийняття подальшого виконання зобов`язань Постачальником на загальну суму 537 684,00 грн.

Таким чином, принципал порушив умови договору щодо кількості та терміну поставки, тобто не поставив товар за умовами договору у встановлений в договорі строк, про що Міністерство оборони України у своїй вимозі від 21.11.2018 № 286/6/6072 повідомило банк.

Як зазначено вище, відповідач відмовив бенефіціарові у задоволенні вимоги, оскільки вимогу позивача було підписано не уповноваженою на те особою та зазначив, що довіреності додані до гарантії на підтвердження повноважень підписанта вимоги завірені з порушенням норм чинного законодавства. До того ж, відповідач зауважив, що до вимоги не було долучено документів, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку. 06.02.2019 відповідач додатково повідомив підстави відмови у виплаті суми гарантії та зазначив, що умовами договору передбачено відповідальність сторін за порушення договору щодо якості, кількості та строків поставки товару, тобто забезпечено самостійним видами неустойки у вигляді штрафу та пені. Також, банк зазначив, що банківська гарантія підлягає сплаті у випадку порушення принципалом зобов`язання стосовно якості, кількості, строків у сукупності.

Дослідивши зміст гарантії, судом встановлено, що банк взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити бенефіціарові кошти у розмірі 26 884,20 грн. у випадку невиконання (неналежного виконання) умов договору у випадку отримання гарантом письмової вимоги бенефіціара відповідно до чинного законодавства України, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

З тексту зазначеної гарантії не вбачається, що до гарантії мають бути додані документи, що підтверджують повноваження особи, яка звертається з вимогою.

Суд зауважує, що в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Водночас Положення не визначає обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, і також залишає на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Таким чином, банківською гарантією № 4495-0818/ERL3v від 10.08.2018 не було передбачено обов`язку Міністерства оборони України долучати до вимоги за гарантією документи на підтвердження повноважень особи, яка підписала вимогу, та документи, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку, тому гарант листом № 415/12-б/б-01 від 25.01.2019 необґрунтовано відмовив бенефіціарові (Міністерству оборони України) у її задоволенні.

Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Міністерство оборони України, звертаючись до банку з вимогою про сплату суми гарантії, долучив копії довіреностей на підтвердження повноважень підписанта гарантії, однак банк, зауважив, що долучені до вимоги копії довіреностей засвідчені самим Гулєвичем В.В., проте Міністерством оборони України не було долучено документів, які б підтверджували повноваження Гулєвича В.В. засвідчувати копії документів.

Суд зазначає, що умовами гарантії не передбачено долучення до гарантії доказів, на підтвердження повноважень особи підписанта гарантії засвідчувати копії документів, а саме довіреностей, виданих на ім`я такої особи.

Разом з тим, умовами банківської гарантії № 4495-0818/ERL3v від 10.08.2018 не визначено, що гарантія підлягає сплаті лише у випадку невиконання принципалом зобов`язання щодо якості, кількості, строків у сукупності.

Щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві, стосовно того, що Міністерство оборони України відмовилося в подальшому від прийняття товару за договором, а отже обов`язок третьої особи перестав існувати, що не вважається порушенням умов договору, суд зазначає, що станом на 28.09.2018 (граничний строк поставки товару), як встановлено вище, принципал порушив умови договору щодо кількості та терміну поставки, тобто не поставив товар у встановлений в договорі строк, а отже настав гарантійний випадок, що є підставою для сплати грошової суми відповідно до умов гарантії у розмірі 26 884,20 грн.

При цьому, за змістом виданої відповідачем гарантії № 4495-0818/ERL3v від 10.08.2018 гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання виплатити бенефіціару передбаченою цією гарантією, грошову суму у сумі 26 884,20 грн. у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Права та обов`язки позивача та третьої особи у цій справі виникли на підставі договору поставки № 286/2/18/75.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, то пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару буде свідчити про порушенням зобов`язання з поставки товару.

Таким чином, безпідставними є твердження відповідача про те, що видана ним гарантія не забезпечувала виконання принципалом (боржником) зобов`язання з поставки товару з дотриманням встановлених в договорі поставки строки та не передбачала обов`язок гаранта здійснити виплату за гарантією у випадку виконання принципалом умов договору поставки з простроченням.

Здійснивши аналіз змісту виданої відповідачем банківської гарантії у відповідності до положень статей 530, 526, 560, 563, 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України у їх сукупності суд дійшов до висновку про те, що відповідач як гарант за виданою ним банківською гарантією забезпечив саме належне виконання (без порушень) принципалом негрошового зобов`язання з поставки товару за договором, тобто в обсязі, якості, порядку та у строки, встановлені договором поставки, а не лише виконання боржником (принципалом) зобов`язання з поставки товару у повному обсязі.

Відповідно, за змістом гарантії бенефіціар (кредитор за договором поставки) набуває права вимоги до гаранта у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, а гарант зобов`язаний сплатити кошти у разі настання гарантійного випадку - порушення принципалом зобов`язань за договором, зокрема і у разі прострочення поставки товару.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи той факт, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату гарантійної суми, яка не перевищувала суми гарантії, а також в порядку, на умовах та у встановлений в гарантії строк, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення гарантії визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (03150, м. Київ, вулиця Ділова, будинок 9-А, ідентифікаційний код 21570492) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) суму банківської гарантії у розмірі 26 884 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 20 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.11.2019

Суддя І.І. Борисенко