ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 листопада 2019 р. Справа № 903/540/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Державного підприємства Львіввугілля

до відповідача: Державного підприємства Волиньвугілля

про повернення майна, що знаходиться на відповідальному зберіганні,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Полохайло І. В., довіреність № 8/9 від 02.01.2019, Ганас А. Б., довіреність № 8/9-1 від 02.01.2019;

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Встановив:

Державне підприємство Львіввугілля звернулося з позовом до Державного підприємства Волиньвугілля в якому просить: зобов`язати відповідача повернути позивачу секції КД-80 (інвентарні номери 24853, 24854, 24855, 24856, 24857, 24858, 24859, 24860, 24861, 24862, 24863, 24864, 24865, 24866, 24867, 24868, 24869, 24870, 24871, 24872, 24873, 24874, 24875, 24876) згідно договору відповідального зберігання № 365 від 23.10.2014.

Ухвалою суду від 26.07.2019 позовну заяву Державного підприємства Львіввугілля (вх.№01-50/573/19 від 22.07.2019) залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.09.2019, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10.09.2019 відкладено підготовче засідання на 07.10.2019.

Ухвалою суду від 07.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15.10.2019 відкладено розгляд справи по суті на 12.11.2019.

06.11.2019 відповідач листом вих. № 1008/1.6/01-19 від 05.11.2019 повідомив про погодження із позивачем повернення секцій механічного кріплення КД-80 (інвентарний номер № 24853-24876), отримані від ВП "Шахта "Відродження" ДП "Львіввугілля" згідно договору відповідального зберігання № 365 від 23.10.2014.

В судовому засіданні 12.11.2019 представник позивача підтримав заявлену вимогу, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання 12.11.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив хоча належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 514.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача, суд встановив наступне.

23 жовтня 2014 року між ДП "Львіввугілля" (далі - Поклажодавець) та ДП "Волиньвугілля" (далі - Зберігач) укладено договір відповідального зберігання № 365 (далі - договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого за умовами цього договору зберігач зобовязується безоплатно зберігати товар, переданий йому поклажодавцем (надалі - майно) і повернути цей товар поклажодавцеві у схоронності. На зберігання передається майно перелік, кількість і оцінка якого мають бути визначені в актах - приймання передачі, що підписуються сторонами безпосередньо після передавання майна на зберігання.

Розпорядженням № 68 від 04.11.2014 в.о. генерального директора ДП "Львіввугілля" Шаварський Я. Т. зобов`язав директора ВП "Шахта "Відродження" Овчіннікова П. В. передати на відповідальне зберігання 24 секції КД-80 ДП "Волиньвугілля" ВП "Шахта "Бужанська" терміном на 12 місяців.

Розпорядженням № 141 від 13.11.2014 генеральний директор ДП "Волиньвугілля" ГарбузюкМ. Л. зобов`язав керівника ВП "Шахта "Бужанська" прийняти на відповідальне зберігання 24 секції КД-80 згідно договору № 365від 23.10.2014 з ВП "Шахта "Відродження" ДП "Львіввугілля".

24.11.2014 поклажодавцем передано, а зберігачем прийнято на відповідальне зберігання майно: секції КД-80 (інвентарні номери 24853, 24854, 24855, 24856, 24857, 24858, 24859, 24860, 24861, 24862, 24863, 24864, 24865, 24866, 24867, 24868, 24869, 24870, 24871, 24872, 24873, 24874, 24875, 24876), що підтверджується актом передачі - приймання від 24.11.2014, накладною № 41 від 24.11.2014, товаро - транспортними накладними: № 95 від 13.11.2014, №№ 96, 97 від 14.11.2014, №№ 98, 99, 100 від 18.11.2014, довіреністю № 386 від 13.11.2014.

Згідно п. 6.2 договору строк цього договору починає свій перебіг з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками та закінчується 31.12.2015.

Додатковою угодою від 30.12.2015 термін дії договору № 365 від 23.10.2014 продовжено до 31.12.2016.

Актом зберігання від 03.01.2017 сторони продовжили термін дії договору № 365 від 23.10.2014 до 31.12.2017.

Актом зберігання від 26.12.2017 сторони продовжили терміну дії договору №365 від 23.10.2014 до 31.12.2018року.

Актом зберігання від 18.12.2018 сторони продовжили терміну дії договору №365 від 23.10.2014 до 31.12.2019року.

Згідно п. 2.1.4. договору Зберігач зобов`язаний повернути майно Поклажодавцеві за першою вимого останнього.

Відповідно до п. 3.2 договору Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

ДП «Львіввугілля» зверталося до ДП «Волиньвугілля» з листами про повернення основних засобів переданих згідно договору №365 від 23.10.2014.

На лист ДП «Львіввугілля» від 16.11.2015 ДП «Волиньвугілля» повідомило, що 24 секції механізованого комплексу КД-80, які було передано на відповідальне зберігання згідно договору №365 від 23.10.2014, знаходяться в роботі лави №440 ВП «Шахта «Бужанська» та що в кінці грудня 2015 року очікується допрацювання запасів у лаві № НОМЕР_1 , її демонтаж, після чого ДП «Волиньвугілля» зможе повернути передане їм майно.

07.03.2018 ДП «Львіввугілля» звернулося до ДП «Волиньвугілля» з листом №3/406 про повернення основних засобів переданих згідно договору №365 від 23.10.2014., відповіді не отримано.

03.01.2019 ДП «Львіввугілля» звернулося до ДП «Волиньвугілля» з листом №3/100 про повернення 24 секцій механізованого кріплененя КД-80 переданих згідно договору №365 від 23.10.2014.

Листом №64/18/10-39 від 21.01.2019 ДП «Волиньвугілля» повідомило ДП «Львіввугілля», що 24 секції механізованого кріплення КД-80 в даний момент знаходяться в 444 лаві ВП «Шахта «Бужанська» в завалі з 20 Кроку та що розпочалося проходження 445 вентиляційного штрека, з метою вилученння секцій, які знаходятьмся в завалі.

11.04.2019 ДП «Львіввугілля» повторно звернулося до ДП «Волиньвугілля» з листом №3/591 про повернення 24 секцій механізованого кріплененя КД-80 переданих згідно договору №365 від 23.10.2014.

Попереджено в.о. генерального директора ДП «Волиньвугілля» Пилип`юка А.П. про те, що при не задоволенні вимог зазначених в листі матеріали будуть надані у відповідні державні правоохоронні органи.

Листом №412/1.8./10 від 19.04.2019 ДП «Волиньвугілля» повідомило ДП «Львіввугілля», що 24 секції механізованого кріплення КД-80 в даний момент знаходяться в 444 лаві ВП «Шахта «Бужанська» в завалі з 20 Кроку та що проходження 445 вентиляційного штрека ще не закінчилося, тому повернути майно не є можливим.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсягу, враховуючи наступне:

Сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до повернення майна, переданого за договором відповідального зберігання.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні регулюються, насамперед, положеннями Господарського кодексу України, а також іншими актами господарського законодавства, зокрема - Цивільним кодексом України, а також умовами договору відповідального зберігання № 365 від 23.10.2014.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів.

Проаналізувавши положення укладеного між сторонами договору № 365 від 23.10.2014 суд дійшов висновку, що виниклі на його підставі правовідносини регламентуються нормами параграфу 1 глави 66 Цивільного кодексу України, який визначає загальні положення про зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно до ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Обов`язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, безпосередньо встановлений ч. 1 ст. 949 цього Кодексу.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір № 365 від 23.10.2014. є належною підставою для виникнення у останнього обов`язку із повернення майна Поклажодавцю у схоронності, факт попереднього прийняття якого на зберігання підтверджений наявним в матеріалах справи.

Умовами Договору передбачено обов`язок повернути майно за першою вимогою Поклажодавцем, безпосередньо у п.п. 1.1., 2.1.4., 3.2. договору.

Згідно ч. 3 ст. 937 ЦК України прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Так, пунктами 3.1.3. договору встановлено, що на підтвердження приймання майна на зберігання та повернення майна з відповідального зберігання здійснюється на підставі акту приймання-передачі.

За таких підстав, повернення майна також повинно бути оформлено шляхом підписання певного документу (акта) представниками сторін, який повинен містити найменування майна, переданого на зберігання, його кількість та інші ознаки, які сторони вважають за необхідне зазначити відповідно до умов спірного договору.

Належних у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України доказів складання акту прийому - передачі, який би свідчив про повернення відповідачем майна за договором № 365 від 23.10.2014 позивачу до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Тоді як невиконання або неналежне виконання відповідних обов`язків є їх порушенням у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України.

Отже, спонукання до примусового виконання обов`язку з повернення майна, переданого за договором зберігання є належним способом захисту порушеного права позивача і відповідає вимогам ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо повернення позивачу у схоронності майна, підлягають задоволенню у повному обсязі.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в силу ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов`язати Державне підприємство Волиньвугілля (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька 1, ) повернути Державному підприємству Львіввугілля (80000, Львівська область, м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького 26, ) секції КД-80 (інвентарні номери 24853, 24854, 24855, 24856, 24857, 24858, 24859, 24860, 24861, 24862, 24863, 24864, 24865, 24866, 24867, 24868, 24869, 24870, 24871, 24872, 24873, 24874, 24875, 24876) згідно договору відповідального зберігання № 365 від 23.10.2014.

3. Стягнути Державного підприємства Волиньвугілля (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька 1, ) на користь Державного підприємства Львіввугілля (80000, Львівська область, м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького 26, ) витрати по судовому збору в сумі 1921,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Рівненського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення

складено 13.11.2019

Суддя С. В. Костюк