ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" листопада 2019 р. Cправа №902/819/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Адлєр", м.Житомир

до селянського (фермерського) господарства "Конкурент", с.Спичинці Погребищенського району Вінницької області

про стягнення 45184,31 грн заборгованості згідно договору поставки

учасник процесу:

представник позивача: Бонтлаб В.В., діє на підставі довіреності.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 30.09.2019 надійшов позов приватного підприємства "Адлєр" про стягнення з селянського (фермерського) господарства "Конкурент" 3313,90 грн інфляційних втрат; 22563,21 грн - пені; 19307,20 грн - 30% річних. Вказані компенсаційні нарахування та штрафні санкції нараховані з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №295/АДЛ від 07.05.2018.

Ухвалою суду від 07.10.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/819/18, вирішено її розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 05.11.2019.

01.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 02.1-34/8983/19), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вказану процесуальну позицію відповідач зазначає, що неналежне виконання умов Договору №295/АДЛ від 07.05.2018 було предметом розгляду по справі №902/134/19, в якій прийнято рішення про стягнення з СФГ "Конкурент" штрафних санкцій, компенсаційний нарахувань та заборгованості. Означене рішення суду було виконано добровільно без проведення виконавчих дій, шляхом укладення Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.09.2019. При цьому відповідно до п.2 ч.1 Угоди, з моменту підписання даної угоди у сторони 1 відсутня заборгованість перед стороною 2 за видатковою накладною №1 від 16.09.2019, а у сторони 2 відсутня заборгованість перед стороною 1 за рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 у справі №902/134/19, на виконання якого Господарським судом Вінницької області видано наказ від 07.06.2019. Таким чином відповідач, з посиланням на положення ст.61 Конституції зазначає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На думку останнього, кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення заборгованості; після спливу такого строку донарахування відсотків є безпідставним.

На визначену судом дату (05.11.2019) з`явився представник позивача. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату та час його проведення останній повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.46).

Під час судового засідання 05.11.2018 судом оголошено про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду сторонами не забезпечено явку уповноважених представників.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

07.05.2018 між приватним підприємством "Адлєр" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та селянським (фермерським) господарством "Конкурент" (далі по тексту також - постачальник, відповідач) укладено договір поставки товару №295/АДЛ (далі по тексту також - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору, цей Договір визначає умови поставки товару (засобів захисту рослин, та/або мікродобрив, та/або міндобрив, та/або насіння) на умовах відстрочення платежу. Предметом Договору є товар, який належить постачальнику на момент укладення Договору або буде набутий постачальником у майбутньому.

Пунктом 5.1 Договору узгоджено, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід`ємною частиною цього Договору із врахуванням положень п.2.4 та розділу 5 Договору.

Неналежне виконання селянським (фермерським) господарством "Конкурент" зобов`язань в частині проведення розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення приватним підприємством "Адлєр" з відповідним позовом до Господарського суду Вінницької області та відкриття провадження у справі №902/134/19.

Так, рішенням суду від 02.05.2019 позов приватного підприємства "Адлєр" задоволено частково та вирішено стягнути на його користь з селянського (фермерського) господарства "Конкурент" 106900,00 грн - заборгованості; 14558,53 грн - пені; 24741,5 грн - штрафу; 5757,50 грн - інфляційних втрат; 13464,22 грн - 30% річних; 2546,83 грн - судового збору.

07.06.2019 на виконання рішення суду у справі № 902/134/19 видано відповідний наказ.

За вказаним наказом, відповідно до постанови головного державного виконавця Погребищенського РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26.06.2019 року відкрито виконавче провадження №59411211, яке в подальшому передано та прийнято до виконання ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, згідно постанови державного виконавця від 12.07.2019.

23.09.2019 між сторонами: приватним підприємством "Адлєр" (далі по тексту також - сторона 1) та селянським (фермерським) господарством "Конкурент" (далі по тексту також - сторона 2) укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно пункту 2 вказаної Угоди, зобов`язання сторін за рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 у справі №902/134/19, на виконання якого Господарським судом Вінницької області 07.06.2019 видано наказ (Сторони-2) та за видатковою накладною №1 від 16.09.2019 (Сторони-1) припиняються на суму 167968,58 грн (тобто у повному обсязі), оскільки зустрічні вимоги в цій частині є рівними.

З моменту підписання даної угоди, у Сторони - 1 відсутня заборгованість перед Стороною - 2 за видатковою накладною №1 від 16.09.2019, а у сторони - 2 відсутня заборгованість перед Стороною - 1 за рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 у справі №902/134/19, на виконання якого Господарським судом Вінницької області видано наказ від 07.06.2019.

З викладеного слідує, що зобов`язання відповідача за договором поставки №295/АДЛ від 07.05.2018 виконано останнім 23.09.2019, з порушенням строку розрахунку за отриманий товар.

В зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача за період з 15.02.2019 по 22.09.2019 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, 30% річних та інфляційних втрат.

При цьому слід зазначити, що визначення позивачем вказаного періоду нарахувань зумовлено тим, що питання щодо стягнення пені, 30 % річних та інфляційних втрат за період з 29.09.2018 - (перший день прострочення виконання зобов`язання) по 14.02.2019 вирішено в рішенні суду від 02.05.2019, про яке зазначено вище.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Обов`язок належного виконання покупцем свого обов`язку в частині вчасної оплати прийнятого товару (майна) визначено ст.ст. 655, 692 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 у справі №902/134/19 стягнуто з відповідача на користь позивача 106900,00 грн - заборгованості; 14558,53 грн - пені; 24741,5 грн - штрафу; 5757,50 грн - інфляційних втрат; 13464,22 грн - 30% річних; 2546,83 грн - судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі №902/134/19 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості, пені, 30% річних та інфляційних втрат за договором поставки №295/АДЛ від 07.05.2018, в зв`язку з чим дане рішення в силу ч.4 ст.75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи.

З матеріалів справи слідує, що рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 у справі № 902/134/19 відповідачем виконано 23.09.2019.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Так, у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому зазначені норми не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Таким чином, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановлянням судового рішення, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених статтею 625 ЦК України.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.10.2018 по справі №910/19094/17.

Досліджуючи питання щодо законності визначеного позивачем періоду нарахувань, судом враховано положення п.8.3. Договору, яким сторони узгодили, що відповідно до ст.259 ЦК України, строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного Договору. Крім цього, сторони, відповідно до п.6 ст.232 ГК України, домовилися про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань даним Договором, здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного Договору.

Також судом враховано, що п.11.1. Договору сторони узгодили, що цей договір діє з моменту його підписання і скріплення круглими печатками із найменуванням сторін та кодом ЄДРПОУ обома сторонами до повного виконання сторонами обов`язків по Договору.

Таким чином, визначений позивачем період нарахувань заявлених до стягнення сум відповідає умовам договору та викладеним положенням законодавства.

Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 30% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон" калькулятора обрахунок 30% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення суму в межах нарахованого судом розміру. Тоді як визначена судом пеня становить 22513,43 грн, тобто є меншою ніж визначено позивачем (22563,21 грн).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 19307,20 грн - 30% річних та 3313,90 грн - інфляційних втрат є обґрунтованими. При цьому пеня підлягає стягненню у визначеному судом розмірі - 22513,43 грн.

Як визначає ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 30% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів).

При цьому щодо заперечень відповідача викладених у відзиві суд зазначає, що заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції та компенсаційні нарахування не є одним і тим же самим видом відповідальності, який відповідач поніс за порушення зобов`язань за Договором поставки №295/АДЛ від 07.05.2018, оскільки вони нараховані за період не охоплений рішенням суду від 02.05.2019 у справі № 902/134/19 по дату повного виконання зобов`язань. Тобто вказані нарахування відповідачем не сплачувалися.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ч. 4 ст.75, ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 178, 202, 233, 238, 240, 241, 242, 252, Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з селянського (фермерського) господарства "Конкурент" (с.Спичинці Погребищенського району Вінницької області, 22250, ) на користь приватного підприємства "Адлєр" (вул.Авіаторів, буд.9, м.Житомир, 10007, ) 22513,43 грн - пені; 3313,90 грн - інфляційних втрат; 19307,20 грн - 30% річних; 1921,00 грн - судового збору.

3. В позові в частині стягнення пені в розмірі 49,78 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11 листопада 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Авіаторів, буд.9, м.Житомир, 10007);

3 - відповідачу (с.Спичинці, Погребищенський район, Вінницька область, 22250)