ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" листопада 2019 р. м. ХарківСправа № 922/1112/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О

розглянувши клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вх. № 12437 від 21.05.2019) про залишення без розгляду

позову Керівника Дергачівської місцевої прокуратури, м. Дергачі Харківської області,
до 1) Фізичної особи - підприємця Цилюрика Анатолія Васильовича, смт Золочів Харківської області , 2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків , 3) Селянського (фермерського) господарства "Цилюрик", с. Зрубанка Золочівського району Харківської області,
про за участю представників: скасування наказів, визнання недійсними договорів, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки
прокуратури - Хряка О.О. (посвідчення прокурора № 053701 від 03.09.2019);

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача - Загурської А.В. (довіреність № 32-20-0.14,2-3/62-19 від 03.01.2019);

3-го відповідача - Халабурдіна С.В. (довіреність б/н від 26.11.2018);

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/1112/19 за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури до Фізичної особи - підприємця Цилюрика Анатолія Васильовича , смт Золочів Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків, Селянського (фермерського) господарства "Цилюрик", с.Зубанка Золочівського району Харківської області, про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2712-СГ від 15.10.2014 в частині про надання Цилюрику А.В. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 13,0000 га, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області; визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 3567-СГ від 22.12.2014 про затвердження проекту землеустрою та надання Цилюрику А.В. в оренду земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, з кадастровим номером :05:002:0912, площею 13,0000 га для ведення фермерського господарства; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 14.01.2015, загальною площею 13,0000 га, кадастровий номер :05:002:0912, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та Цилюриком А.В. ; скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 14.01.2015, загальною площею 13,0000 га, кадастровий номер :05:002:0912, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та Цилюриком А.В. ; визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 29.01.2015, загальною площею 13,0000 га, кадастровий номер :05:002:0912, укладеного між Цилюриком А.В. та С(Ф)Г "Цилюрик"; скасування державної реєстрації договору суборенди земельної ділянки від 29.01.2015, загальною площею 13,0000 га, кадастровий номер :05:002:0912, укладеного між Цилюриком А.В. та С( Ф )Г "Цилюрик"; зобов`язання Цилюрика А.В. та С( Ф )Г " Цилюрик " повернути земельну ділянку, загальною площею 13,0000 га, кадастровий номер :05:002:0912, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на 12.11.2019 о 15:00 год.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 12.11.2019, судом було розглянуто клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про залишення без розгляду (вх. №12437 від 21.05.2019).

Присутня у підготовчому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області підтримала клопотання про залишення позову без розгляду в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Представник Селянського (фермерського) господарства "Цилюрик" підтримав позицію 2-го відповідача.

Представник прокуратури проти клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області заперечував, свою позицію виклав у відповідних письмових запереченнях, які були долучені судом до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи своє клопотання, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області посилається на те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеоккадастр), який самостійно має право звертатися до суду з метою здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави, оскільки Головне управління Держеокадастру у Харківській області є органом державної влади та одночасно територіальним підрозділом Держгеокадастру. Отже, 2-й відповідач, вважає, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, в порушення норм права, не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відтак наявні підстави для залишення позову без розгляду згідно п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується клопотання 2-го відповідача про залишення позову без розгляду, та заслухавши пояснення учасників справи, суд визнав за необхідне відмовити у задоволенні даного клопотання, виходячи з наступного.

За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Господарський суд зауважує, що передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі в будь - якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3 - 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Підстави представництва прокурором інтересів держави мають з`ясовуватися судом.

У справі, що розглядається, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив, що укладений договір оренди землі порушує вимоги закону та права держави на законне розпорядження її землями у визначеному порядку, а відтак, порушує інтереси держави у сфері земельних відносин, адже фактично позбавляє бюджет наповнення коштами від оренди земельних ділянок державної власності та позбавляє законного розпорядника земельними ділянками права отримувати кошти за їх користування.

При цьому прокурор зазначав, що органом, уповноваженим державою розпоряджатися спірними земельними ділянками (земельними ділянками державної власності, розташованими за межами населеного пункту), є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеоккадастр) в особі його теріторіального відділення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, проте його посадові особи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, у зв`язку з чим цей позов заявлено в інтересах держави прокурором як позивачем.

Водночас судом встановлено , що згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

При цьому повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, які належать до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, у цьому випадку до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Органи державної влади здійснюють свої функції від імені держави в чітко визначених Конституцією й законами межах і у виключно закріплених за ними формах діяльності.

Вчинення ж державним органом дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, в не передбаченій законом формі, або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними і незаконними.

Зокрема, організація, повноваження і порядок діяльності Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру врегульовані, перш за все, нормами Конституції України, як нормами прямої дії, Земельного кодексу України, Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", а також підзаконними актами, прийнятими на їх основі.

У випадку виявлення відповідних порушень земельного законодавства посадові особи Держгеокадастру обмежуються внесенням клопотань щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель (ст. 152 ЗК України, п. 4 Положення, затвердженого постановою КМУ № 15 від 14.01.2015, ст.ст. 6, 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Положеннями ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що крім іншого, посадові особи Держгеокадастру, мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Управління безпосередньо реалізує повноваження Держгеокадастру на території Харківської області.

Пунктом 5 Положення про Держгеокадастр, затвердженого постановою КМУ № 15 від 14.01.2015, передбачено, що вказаний орган з метою організації своєї діяльності надає територіальним органам методичну і практичну допомогу, проводить перевірки їх діяльності, аналізує результати діяльності територіальних органів, що забезпечують здійснення повноважень з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, розробляє заходи щодо підвищення ефективності функціонування територіальних органів.

Таким чином, зважаючи на те, що це єдина система органів, можливість внесення апаратом Держгеокадасту до суду позовів з вимогами до власних територіальних органів, жодним нормативно-правовим актом не передбачена.

До того ж, на неможливості одночасного набуття органом виконавчої влади статусу і позивача, і відповідача наголошує Верховний Суд.

За таких підстав , суд вважає, що у даній справі подання Керівником Дергачівської місцевої прокуратури позову мало на меті захист інтересів держави саме при здійсненні повноважень Держгеокадастру через свої теріторіальні органи, тобто оскаржується діяльність органу , уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

У спірних правовідносинах, в особі одного органу - Головного управління Держеокадастру у Харківській області, поєднується як порушник вимог земельного законодавства, так і особа, яка здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеоккадастр)

Посилання прокурора на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, проте у зазначеного органу немає повноважень щодо звернення до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, господарський суд відхиляє з огляду на те, що таке твердження суперечить приписам наведених вище нормативно-правових актів. При цьому прокурор не враховує того, що положення таких нормативно-правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Разом з тим, незгода суду з наведеними в позові обгрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних праваовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду , як помилково вважають представники відповідачів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховног Суду віід 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Отже, як убачається із матеріалів цієї справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій Держгеокадастру, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання 2-го відповідача про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вх. № 12437 від 21.05.2019) про залишення без розгляду позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на дану ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.11.2019.

Суддя Н.М. Кухар