ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" листопада 2019 р. м. ХарківСправа № 922/1441/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в підготовчому засіданні клопотання Харківської міської ради (вх. № 14040) та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (вх. № 15845 ) про залишення позову без розгляду у справі

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2, місто Харків прокурор, який бере участь у справі: Прокуратура Харківської області, місто Харків
до 1. Харківської міської ради, місто Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс", місто Харків
про визнання незаконним та скасування рішення
за участю представників:

прокурор - Чирик В.Г. посвідчення № 036688 від 11.12.2015;

відповідача 1 - Лисенко С.Ю. довіреність № 08-21/16-2-19 від 02.01.2019;

відповідача 2 - Єлісеєв ОСОБА_1 І ОСОБА_2 ордер ХВ № від 11.11.2019;

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (відповідач 2), в якій просить суд визнати незаконним та скасувати п. 13 додатку 1 до рішення 23 сесії 7 скликання Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування" від 28.11.2018 № 1298/18, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" надано в оренду земельну ділянку :02:043:0065, площею 0,8663 га за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 26.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.05.2019 позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1441/19; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і призначено дату підготовчого засідання.

10 червня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшло клопотання Харківської міської ради про залишення позову без розгляду на підставі положень статті 226 ГПК України (вх. № 14040).

01 липня 2019 року до суду також надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" про залишення позову без розгляду, у зв`язку із відсутністю процесуальної дієздатності особи, яка подала позов (вх. № 15845).

В підготовчому засіданні 01.07.2019 клопотання Харківської міської ради (вх. № 14040) та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (вх. № 15845) були прийняті судом до розгляду.

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року провадження у справі № 922/1441/19 зупинено на підставі приписів пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у справі - № 587/430/16-ц.

З огляду на те, що 30 вересня 2019 року було офіційно оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, враховуючи наявність в матеріалах справи клопотання Прокуратури Харківської області про поновлення провадження у справі № 922/1441/19 (вх. № 24131 від 08.10.2019), ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.10.2019 провадження у справі № 922/1441/19 було поновлено та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 28 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 28.10.2019 підготовче провадження у справі № 922/1441/19 продовжено на 30 днів - по 25 листопада 2019 року; підготовче засідання відкладено на 11 листопада 2019 року.

Представник Харківської міської ради, який брав участь в підготовчому засіданні 11.11.2019, підтримував клопотання про залишення позову без розгляду на підставі положень статті 226 ГПК України (від 10.06.2019 за вх. № 14040). В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Проте, прокурором не надано доказів на підтвердження обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання, неможливість виконання або неналежне органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, який є суб`єктом владних повноважень, владних управлінських функцій щодо захисту інтересів територіальної громади міста Харкова.

Наявності встановлених законом підстав представництва інтересів держави при зверненні з позовом у даній справі прокурором не обґрунтовано, що на думку відповідача свідчить про відсутність у нього процесуальної дієздатності.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" в підготовчому засіданні також просив суд залишити позов прокурора без розгляду у зв`язку із відсутністю процесуальної дієздатності особи, яка подала позов (клопотання за вх. № 15845 від 01.07.2019), оскільки Держгеокадастр наділений повноваженнями здійснювати захист держави та представляти інтереси держави у даному позові.

Прокурор в підготовчому засіданні 11.11.2019 зазначив, що у даній справі відсутні будь-які підстави для залишення позову без розгляду, а також подав до суду письмові заперечення на клопотання відповідачів (вх. № 26659 від 06.11.2019), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши клопотання Харківської міської ради (вх. № 14040) та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (вх. № 15845) про залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні виходячи з наступного.

Згідно із пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відсутності органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити ... скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18 (п. 31), в Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим. Зокрема таке право виникає там і тоді, коли прокурор діє в інтересах держави, у разі відсутності в органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, повноважень щодо звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це спільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до частин 1, 4 статті 122 вказаного вище кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Крім того, згідно з абзацом 4 статті 152 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Д ержгеокадастр).

Відповідно до Положення діяльність Держгеокадастру спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо- геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наведене вище свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме:

- функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

- функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями розпорядника земель комунальної власності з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а також похідними від них позовними вимогами.

Аналогічну правову позицію щодо підстав звернення прокурора до суду самостійно в інтересах держави та відсутності для цього повноважень в органів Держгеокадастру сформував Верховний Суд у справах № 910/7813/18 від 05.02.2019 та № 926/1577/18 від 20.08.2019.

Також у постанові від 07.11.2018 року по справі № 916/749/17 Верховний Суд вказав, що безпосередність звернення до суду прокуратури без зазначення компетентного органу, який здійснює функції держави в спірних відносинах, правомірно обґрунтовується перевищенням органом місцевого самоврядування, що здійснює правомочності власника майна, належного територіальній громаді, встановлених законом меж її владних повноважень, а також необхідністю захисту інтересів держави в частині забезпечення права місцевої громади розпоряджатися землею, яка їй належить. Захист інтересів держави в особі територіальної громади міста має здійснювати відповідна міська рада, проте, у разі якщо саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення міської ради відповідачем, іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

Обґрунтованість вищевказаної конструкції представництва інтересів держави прокурором в якості позивача без уповноваженого органу також була неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема й Великою Палатою Верховного Суду в тотожних спорах (постанови від 26.06.2019 у справі за № 587/430/16-ц, від 21.03.2019 у справі за № 922/2751/16, від 11.12.2018 у справі за № 922/651/17, від 07.11.2018 у справі № 916/749/17, від 05.12.2018 у справі за № 922/2495/17, від 05.09.2018 у справі за № 922/3165/17, від 04.09.2018 у справі за № 922/2614/17).

У відповідності із імперативними вимогами частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищенаведене, суб`єкт, наділений повноваженнями щодо захисту інтересів держави та територіальної громади у випадку прийняття органом місцевого самоврядування незаконного рішення, відсутній, що становить виключний випадок, коли прокурор має не тільки право, але й обов`язок звернутися до суду для захисту інтересів держави.

Таким чином, органи прокуратури України, на даний час, є єдиним суб`єктом, який наділений повноваженнями щодо захисту інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із протиправним розпорядженням органом місцевого самоврядування земельними ділянками, належними територіальній громаді.

Враховуючи викладене, представництво інтересів держави Харківською місцевою прокуратурою № 2 у цій справі є цілком обґрунтованим та правомірним, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду, та відмовляє у задоволенні клопотання Харківської міської ради (вх. № 14040) та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" (вх. № 15845).

Керуючись статтями 226, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Харківської міської ради про залишення позову без розгляду (вх. № 14040 від 10 червня 2019 року) відмовити.

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" про залишення позову без розгляду (вх. № 15845 від 01 липня 2019 року) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалу підписано "13" листопада 2019 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/1441/19