УХВАЛА

м. Київ

13.11.2019Справа № 910/15748/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з акціонерного товариства "Українська Залізниця" грошових коштів у сумі 2 195, 28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до акціонерного товариства "Українська Залізниця" про стягнення 2 195, 28 грн.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частини другої статті 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність заявнику невідомо.

Згідно з частиною першою та другою статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Положеннями статті 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається зі змісту поданої товариством з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" заяви, останнє просило суд стягнути з акціонерного товариства "Українська Залізниця" грошові кошти у розмірі 2 195, 28 грн. на підставі частини другої статті 693 Цивільного кодексу України.

Проте такі вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки між сторонами відсутній договір, укладений у письмовій (в тому числі електронній) формі, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За наведених обставин, суд відмовляє товариству з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення 2 195, 28 грн. з акціонерного товариства "Українська Залізниця".

Разом із тим, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (частина друга статті 153 ГПК України).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 147-153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення 2 195, 28 грн. з акціонерного товариства "Українська Залізниця".

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Ю. Кирилюк