ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р. Справа№ 910/3242/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 (повний текст рішення складено - 21.08.2019)

у справі № 910/3242/19 (суддя -Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка"

про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання передати майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання передати майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, без достатніх правових підстав утримує майно, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "АІС Авто-Юг".

Короткий зміст рішень господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що майно перелічене в позові, яке є предметом спору, не визначено певними індивідуальними ознаками, майно не має кольору, дату виготовлення, матеріал, власні параметри (висота, ширина, довжина), пакувальні, цифрові, номерні та інші характерні позначки тощо, а тому, в розумінні ст. 184 Цивільного кодексу України, є замінним майном аналогічного виду.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено обставин перебування спірного рухомого майна у відповідача, як однієї з обов`язкових складових предмету доказування у спорах про витребування майна, що фактично унеможливлює задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував факт індивідуалізації (виокремлення) інвентаризаційних номерів якими об`єкти відмічені у натурі (шляхом наклеювання відповідного номеру або зазначення безпосередньо на об`єкті) та які зазначені навпроти кожного об`єкту рухомого майна в актах приймання-передачі основних засобів до договору оренди.

Скаржник стверджує, що правовідносини між ТОВ «НД-Україна» та ТОВ «АІС автоцентр Дніпро» щодо рухомого майна виникли та регулювались на підставі договору оренди №НД/А005-94, об`єктом якого було саме рухоме майно, що є предметом спору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, поданому до суду 27.09.2019, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що позивач не надав докази законних правовідносин користування об`єктом за договором оренди та суборенди.

Також, відповідач зазначає, що об`єкт нерухомості було передано йому за договором управління, про що вчинено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснено оголошення в газетах "Голос України", "Урядовий кур`єр" та надіслано повідомлення орендарям. Тобто, скаржник був повідомлений про необхідність звільнення приміщень, однак не скористався таким правом.

Крім того, ТОВ "Житловий комплекс Воздвиженка" вказує, що під час укладення договору купівлі-продажу позивачем не було зазначено будь-якого опису, ознак та характеристик заявленого до повернення майна, що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації.

Відповідач звертає увагу на корпоративну пов`язаність позивача та групи компаній "АІС", на майно якої накладено арешт у межах кримінального провадження.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 справу № 910/3242/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3242/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 та розгляд апеляційної скарги призначено на 21.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 відкладено розгляд справи на 18.11.2019.

Явка представників сторін

Представники позивача та відповідача у судове засідання, призначене на 18.11.2019, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.03.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" (орендар) укладено договір оренди №НД/А005-94 (далі - договір оренди №НД/А005-94).

Відповідно до пункту 1.1 договору оренди №НД/А005-94 орендодавець надає, а орендар приймає у платне користування майно, що оформлюється актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною договору. В актах вказується найменування майна, кількість і вартість на день передачі в оренду.

Згідно з п. 1.2 договору оренди №НД/А005-94 майно переходить у користування орендаря з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі.

Пунктами 6.1, 6.2 договору оренди №НД/А005-94 передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2009. У випадку використання майна орендарем після закінчення строку договору при відсутності заперечень зі сторони орендодавця, договір вважається поновленим на невизначений строк і кожна зі сторін має право у будь-який час відмовитись від договору, попередивши про це іншу сторону за один місяць.

На підставі актів приймання-передачі (т. 1; а.с. 34-74) Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" на умовах договору оренди №НД/А005-94 від 30.03.2009 наступне майно: АВД з підігрівом води 21632, всасоюча балка, ванна для мийки та перевірки колес, верстак 891 (31)+компл.верстачн15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, верстак 891 (31)+компл.верст15Ч, система відеонагляду, система відеонагляду, жорсткий диск, вивіска Ssang Yong "Сервісний центр", витяжка вихлопних газів барабанного типу настінна, система витяжна, система витяжна, лайтбокс Geely "увага до деталей", літери СЕРВІС, подіум, підйомник 2-х ст, підйомник 2-х ст, підйомник 2-х ст, підйомник 2-х ст, підйомник 2-х ст, підйомник 2-х ст, підйомник автомобільний 4т, підйомник автомобільний 4т, підйомник автомобільний 4т, підіймач 2-х стійковий, підіймач 4-х стійковий, підіймач 4-х стійковий, підйомник автомобільний 3,6т, підйомник автомобільний 3,6 т, пюпітр MG, пюпітр MG, пюпітр MG, пюпітр MG, сейф, система очистки води, стіна з емблемою марки Chevrolet, стенд балансувальний, підставка для кольорів, стенд шиномонтажний, стенд, напис інтерєрний Peogeot, стійка адміністратора салона, барна стійка, стійка під поліграфію Geely, стіка-ресепшн Geely, стійка трансмісійна, стійка трансмісійна, стіл В168-9 стіл В168-9, набір інструментів, тележка з компл інструментами, тележка з компл інструментами, тележка з компл інструментами, компл інструмента в тележці, компл інструмента в тележці, фонарик тестовий, тиски слюсарні сталеві, тиски слюсарні сталеві, траверса осьова, траверс, траверс, флагшток, флагшток, флагшток, флагшток, флагшток, флагшток, фріз Geely, вивіска Peogeot + знак Lion центральний + 6 кутових світильників, фріз, фріз, подставка для зразків кольорів, шеврон 1200*1200 з монтажем, тумба під оргтехніку, шафа аксесуарна, настінне кріплення, настінне кріплення, шафа аксесуарна, шафа аксесуарна, шафа аксесуарна, шафа аксесуарна, шафа аксесуарна, шафа інструментальна, шафа інструментальна, шафа для одягу+опора+двері, шафа для одягу (ліва), шафа для одягу (ліва), шафа для одягу (ліва), шафа для одягу (ліва), шафа для одягу (ліва), шафа для одягу (ліва), шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу + опора, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, шафа для одягу ШОМ-300/2, стіл конференц, шафа інструментальна, шафа гардеробна, шафа гардеробна, шафа Ш19, шафа Ш19, шафа Ш19 , тумба Т2, тумба Т2, тумба Т2, тумба Т2, тумба Т2, тумба Т2, тумба Т2, тумба Т2, тумба підвісна, тумба підвісна, тумба підвісна, стіл С4, стіл С4, стіл С3, стіл С3, шафа гардеробна вишня, шафа гардеробна вишня, шафа гардеробна вишня, приставний елемент вишня, стіл приставний, стіл робочий, стіл робочий, тумба мобільна вишня, тумба мобільна вишня.

01.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нові Авто" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" (суборендар) укладено договір суборенди нерухомого майна №САН/НА-39 (далі - договір суборенди).

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди орендар передає, а суборендар приймає в термінове користування нежитлове приміщення загальною площею 3193,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 20, з метою його використання суборендарем у власній господарській діяльності.

Згідно з п. 1.2 договору суборенди передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.06.2018. Строк суборенди починається з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкту і закінчується 30.06.2018.

Пунктом 1.4 договору суборенди договір укладено орендарем на підставі договору оренди нерухомого майна №А/АД-001 від 01.04.2017, укладеного між ПІІ "АТ Автоінвестстрой-Дніпропетровськ" та ТОВ "Нові Авто".

Додатковою угодою від 11.06.2018 сторони продовжили строк дії договору суборенди до 31.12.2019.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №752/19045/17 накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності ПІІ "АВТОМОБІЛЬНЕ ТОВАРИСТВО АВТОІНВЕСТСТРОЙ-ДНІПРОПЕТРОВСЬК" (, м. Дніпро, вул. Шолохова, буд. 7), а саме: будівлю автосалону літ. А-2, загальною площею 3193,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, розташовану за адресою: м. Дніпро (Дніпропетровськ), вул. Набережна Перемоги, буд. 20. Ухвалено передати арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості.

06.09.2018 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (Національне агентство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" (управитель) укладено договір управління майном (активами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенком В.І., зареєстрований в реєстрі за №442.

Відповідно до пункту 1.1 договору управління майном у порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає управителю на строк, визначений у п. 1.3 розділу 1 цього договору, нерухоме майно (активи) в управління, а управитель приймає в управління об`єкти нерухомого майна та зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цими активами, зокрема будівля автосалону літ. А-2, загальною площею 3193,5 кв.м., розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 20 (в редакції додаткового договору від 11.09.2018).

Пунктом 1.2 договору управління майном встановлено строк управління активами: з дня укладення цього договору до дня надходження у письмовій формі повідомлення установника управління про припинення цього договору у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави; або до іншого строку у разі настання випадків, визначених у розділі 6 цього договору; або до 06.09.2019.

Судом першої інстанції встановлено, що листами від 21.11.2018, від 05.12.2018, від 15.01.2019 позивач звертався до відповідача, в яких повідомляв про необхідність вивезення рухомого майна з приміщення загальною площею 3193,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 20, оскільки в управління відповідачу було передано виключно нерухоме майно, а не рухоме (обладнання, що є предметом оренди за договором оренди №НД/А005-94 від 30.03.2009).

Представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" складено акти 23.11.2018, від 07.12.2018 та від 17.01.2019 про не допуск до офісного приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 20.

10.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №НД/П003-25, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018 встановлено, що асортимент, кількість та ціна товару визначається у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 1.3 договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018 товар, що продається за цим договором, не є новим. Продавець не несе перед покупцем гарантійних зобов`язань щодо технічного стану товару. Покупець здійснив огляд товару та підтверджує свою згоду придбати товар у поточному стані.

Місце передачі товару - склад покупця за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 20 ( п. 2.2 договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018).

Товар фактично передано покупцю до моменту укладення цього договору, а факт приймання-передачі товару підтверджується підписанням сторонами цього договору. Акт приймання-передачі товару сторонами не складається (п. 2.3 договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018).

Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018 передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем на підставі виставленого продавцем рахунку шляхом перерахування грошових кошті у розмірі 100% вартості товару на поточний рахунок продавця в строк до 28.02.2019.

У додатку №1 та додатку №2 до договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018 сторонами затверджено специфікації, в якій визначено перелік товару, його кількість та ціну.

Відповідно до видаткової накладної №15 від 22.01.2019 на суму 238 095, 00 грн. та видаткової накладної №31 від 18.02.2019 на суму 60 700,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" вказаний у специфікаціях до договору купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018 товар на загальну суму 298 795, 00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" сплатило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" грошові кошти у загальному розмірі 298 795, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17526 від 28.02.2019 (призначення платежу - згідно з договором купівлі-продажу №НД/П003-25 від 10.12.2018).

Звертаючись із позовною заявою, позивач зазначив, що відповідач не повертає позивачу рухоме майно (обладнання), фактично протиправно без достатніх правових підстав утримує майно, власником якого є позивач, та чинить перешкоди у доступі до нього, у зв`язку з чим, позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" рухоме майно на загальну суму 298 795, 00 грн. та зобов`язати відповідача передати позивачу вказане рухоме майно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Предметом розгляду є правовідносини, що склалися з договорів суборенди, управління майном та купівлі-продажу. Спір у справі стосується наявності підстав для витребування майна з володіння іншої особи.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту. За змістом ст. 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач обрав способом захисту своїх прав витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання передати таке майно (активи, які, за твердженням скаржника, знаходяться в приміщеннях, на які накладено арешт у кримінальному провадженні). Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Суд першої інстанції правомірно вказав, що предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Аналіз статті 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що, звертаючись з даним позовом, позивач мав надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, мав довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Крім того, при розгляді віндикаційного позову позивач повинен підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача рухоме майно та зобов`язати останнього передати йому зазначене майно.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майном у розумінні Цивільного кодексу є речі та майнові права і обов`язки.

Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За приписами статті 184 Цивільного кодексу України речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов`язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді (наприклад, картиною), до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей. Якщо ж річ визначена тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - це річ, визначена родовими ознаками.

Як вказувалось вище об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом та надаючи перелік майна за договором купівлі-продажу, скаржник заявив про витребування майна не визначеного певними індивідуальними ознаками, (не має кольору, дати виготовлення, матеріал, власні параметри (висота, ширина, довжина), пакувальні, цифрові, номерні та інші характерні позначки тощо, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у розумінні ст. 184 Цивільного кодексу України, наведене майно є замінним майном аналогічного виду.

За приписами частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу в порядку ст. 6, 627 Цивільного кодексу України п. 2.2., 2.3. договору узгодили, що місцем поставки товару є склад покупця, товар фактично передано покупцю до моменту укладання цього договору, а факт приймання товару підтверджується підписанням сторонами цього договору. Акт приймання-передачі товару сторонами не складається.

Північний апеляційний господарський суд враховує те, що додаткова угода від 11.06.2018 щодо продовження строку суборенди приміщення була укладена після постановлення ухвали Голосіївського районного суду міста Києва про арешт об`єктів нерухомості від 20.04.2018 та проведення 27.04.2018 державної реєстрації обтяження нерухомого майна (будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги , буд. 20).

Як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 20.04.2018 у справі № 752/19045/17, було накладено арешт на об`єкт нерухомого майна та, крім іншого, було заборонено розпорядження та користування таким об`єктом.

Надалі, 06.09.2018 між Національним агенством України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" укладено договір на управління майном та 14.09.2018 зареєстровано відповідне право.

Тобто, з 20.04.2018 було обмежено право власника (власників) спірних активів (щодо об`єктів нерухомості) застосуванням заходів кримінально-процесуального примусу в спосіб, встановлений законом. Отже, і право користування таким приміщеннями виключалося.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що у скаржника був відсутній доступ до об`єкту нерухомості (приміщення), в якому знаходилося рухоме майно, яке, як стверджує сторона, і було предметом купівлі-продажу. При цьому, будь-яких ідентифікуючих ознак майна, які зазначені в акті приймання-передачі до договору суборенди (шифр, інвентарний номер, тощо), ані в договорі купівлі-продажу, ані у додатках № 1 до договору та видаткових накладних не наведено. А тому, за умови відсутності фактичного доступу до місця зберігання майна на час укладення договору купівлі-продажу (в силу застосуванням заходів кримінально-процесуального примусу) посилання скаржника на набуття у власність майна, що передавалося за актом приймання-передачі по договору суборенди, в розумінні ст. 334 Цивільного кодексу України визнаються необґрунтованими. Відповідно, і вимога скаржника про витребування майна, встановлення ідентичності якого не вбачається за можливе, визнається безпідставною.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаржником не зазначено будь-які описи, ознаки та характеристики заявленого до повернення майна (що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації), як і не доведено факт купівлі майна, що було передано за договором суборенди. А тому можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, не порушено відповідачем, то позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання передати майно не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі № 910/3242/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі № 910/3242/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі № 910/3242/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі № 910/3242/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Автоцентр Дніпро".

4. Матеріали справи № 910/3242/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.11.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім