ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Справа№ 910/12879/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Козир Т.П.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.11.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.09.2019

у справі № 910/12879/19 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна"

до 1) Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України",

2) Акціонерного товариства "Банк Альянс"

про припинення дій та визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню частково,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Акціонерного товариства "Банк Альянс" про припинення дій Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" щодо вимог про виплату коштів в сумі 43 410 276,60 грн як таких, що не відповідають умовам Банківської гарантії №5431-18 від 27.09.2018, та визнання такою, що не підлягає виконанню, Банківської гарантії №5431-18 від 27.09.2018, яка видана Акціонерним товариством "БАНК АЛЬЯНС", в частині суми 23 840 142,92 грн, у зв`язку із зменшенням граничної суми гарантії на суму виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" зобов`язань по Договору підряду №190-В-ІЛФ-18 від 30.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.07.2018 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" як виконавцем укладено Договір № 190-В-ІЛФ-18 (підряду на виконання робіт). В забезпечення виконання зобов`язань позивача за вказаним договором 27.08.2018 Акціонерне товариство "Банк Альянс" надало Гарантію повернення авансового платежу № 5431-18 від 27.09.2018 на суму 43 410 276,00 грн. У зв`язку із зверненням відповідача-1 до відповідача-2 із вимогами про виплату банківської гарантії у повному обсязі, останній звернувся до позивача із листом про сплату можливих витрат за гарантією у сумі 43 410 276,00 грн. Однак, оскільки для виконання робіт за Договором № 190-В-ІЛФ-18 (підряду на виконання робіт) від 30.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" було здійснено закупівлю матеріальних ресурсів на суму 23 840 142,92 грн, позивач не погоджується із діями відповідачів щодо виплати повної суми Банківської гарантії №5431-18 - авансового платежу у розмірі 43 410 276,00 грн. без проведення зменшення її розміру на суму виконаних позивачем перед Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" зобов`язань, у розмірі 23 840 142,92 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаними позовними вимогами.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Банк Альянс" до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі виплачувати кошти бенефіціару (Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України") за банківською гарантією повернення авансового платежу №5431-18 від 27.09.2018, виданою на забезпечення виконання Договору 190-В-ІЛФ-18 від 30.07.2018.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" із згаданим позовом не зупиняє процедуру щодо виплати банком на поточний рахунок бенефіціара за його першою вимогою суму, що відповідає розміру попередньої лати (авансу) та становить 43 410 276,00 грн, як і не зупиняє процедуру регресу, за якою Акціонерне товариство "Банк Альянс" має право звернутися до позивача з вимогою щодо повернення банку сплаченої суми грошових коштів. Більше того, як і бенефіціаром за банківською гарантією, так і банком на даний час вживаються дії щодо виконання такої гарантії. Заявник акцентує увагу, що у разі виплати банком гарантії по оскаржуваному договору, доцільність розгляду даної господарської справи буде набагато нижчою, оскільки навіть за умови позитивного судового рішення, ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, здійснений не буде, адже будуть ініційовані нові судові спори. За твердженнями заявника, невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може зумовити виникнення інших спорів, для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль шляхом вирішення нових судових процесів, що потягне за собою матеріальні витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" про забезпечення позову у справі № 910/12879/19 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову, а саме: заборонено Акціонерному товариству "Банк Альянс" до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі виплачувати кошти бенефіціару (Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України") за банківською гарантією повернення авансового платежу №5431-18 від 27.09.2018, виданою на забезпечення виконання Договору 190-В-ІЛФ-18 від 30.07.2018.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд, керувався тим, що виплата коштів Акціонерним товариством "Банк Альянс" Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за Банківською гарантією №5431-18 від 27.09.2018 у повному обсязі під час розгляду цього спору знівелює значення судового рішення у випадку задоволення позову та викличе необхідність подальшого звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" до суду з метою повернення відповідної суми коштів

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та винесеною в наслідок неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначаючи при цьому, що згідно ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Проте, в даному випадку, судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою фактично задоволено позовні вимоги ТОВ «Гідробуд Україна» в повному обсязі без дослідження матеріалів справи, чим порушено вимоги ч. 11 ст. 137 ГПК України. Також скаржник зазначає, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Козир Т.П., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі №910/12879/19. Призначено справу до розгляду на 06.11.2019.

21.10.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

25.10.2019 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019, у зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Козир Т.П., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 прийняти до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів Козир Т.П., Шаптали Є.Ю. Розгляд справи №910/12879/19 вирішено здійснити у раніше призначеному судовому засіданні 06.11.2019.

06.11.2019 в судовому засіданні оголошено перерву на 12.11.2019.

12.11.2019 в судовому засіданні оголошено перерву на 14.11.2019.

В судовому засіданні 14.11.2019 представник відповідача-1 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні 14.11.2019 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 залишити без змін.

В судовому засіданні 14.11.2019 представник відповідача-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/12879/19 залишити без змін.

В судовому засіданні 14.11.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача-1, відповідача-2, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" є припинення дій Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" щодо вимог про виплату коштів в сумі 43 410 276,60 грн. як таких, що не відповідають умовам Банківської гарантії №5431-18 від 27.09.2018, а також визнання такою, що не підлягає виконанню, Банківської гарантії №5431-18 від 27.09.2018, яка видана Акціонерним товариством "БАНК АЛЬЯНС", в частині суми 23 840 142,92 грн., у зв`язку із зменшенням граничної суми гарантії на суму виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" зобов`язань по Договору підряду №190-В-ІЛФ-18 від 30.07.2018.

Оскільки у цьому випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" звернулося до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за умовами Гарантії повернення авансового платежу № 5431-18 від 27.09.2018, АТ "БАНК АЛЬЯНС" взяло на себе безвідкличні зобов`язання сплатити на поточний рахунок Бенефіціара за першою вимогою Бенефіціара суму, що відповідає розміру попередньої оплати (авансу) та становить 43 410 276,00 грн. (сорок три мільйона чотириста десять тисяч двісті сімдесят шість гривень 00 копійок), протягом п`яти банківських днів зі дня наступного за датою отримання від оригіналу письмової вимоги, що відповідає всім вимогам цієї гарантії та містить суму, яку вимагається сплатити.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався тим, що виплата коштів Акціонерним товариством "Банк Альянс" Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за Банківською гарантією №5431-18 від 27.09.2018 у повному обсязі під час розгляду цього спору знівелює значення судового рішення у випадку задоволення позову та викличе необхідність подальшого звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" до суду з метою повернення відповідної суми коштів.

Однак, колегія суддів, переглянувши в апеляційному порядку спір у даній справі, не погоджується з вищенаведеними висновками місцевого господарського суду, виходячи із наступного

Відповідно до статті 562 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Статтею 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Як випливає із змісту коментованої норми, говорячи про незалежність гарантії, законодавець вказує на незалежність зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму від основного договору. Це означає, що гарантія підпадає під самостійне правове регулювання, яке абсолютно не залежить від впливу основного зобов`язання.

Як вбачається зі змісту банківської гарантії вона є безумовною і безвідкличною, це гарантія за якою банк-гарант сплачує кошти бенефіціару з першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, АТ «Банк Альянс» взяло на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання щодо виплати ДП «АМПУ» 43 410 276,00 грн. за першою його вимогою протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання вимоги, в незалежності від небажання ТОВ «Гідробуд Україна».

Водночас колегія суддів звертає увагу, що сплата авансу була правом замовника, а не обов`язком, і здійснення або нездійснення такого платежу могло виконуватися на власний розсуд замовника та виключно за умови надання банківської гарантії про можливість замовником у будь-який момент повернути грошові кошти шляхом пред`явлення банківської гарантії до виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання про передчасність висновку суду першої інстанції, що у разі незабезпечення позову, позивач без окремого звернення до суду не зможе захистити свої права з огляду на те, що сплата авансу залежала виключно від волевиявлення замовника і ніяким чином не впливала на обов`язок позивача виконати свої зобов`язання відповідно до Договору підряду.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову, жодним чином не порушує прав відповідача-1, колегією суддів оцінюються критично з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, банківська гарантія діє до «31» грудня 2019 року (включно), у разі необхідності з продовженням строку її дії з підстав неповного погашення Принципалом авансового платежу актами виконаних робіт до 31.12.2019. Будь-яка Вимога за цією гарантією повинна бути отримана Гарантом не пізніше строку на який її видано.

Водночас, скаржником до матеріалів справи додано лист АТ «Банк Альянс» від 23.09.2019, відповідно до якого банком відмовлено ДП «АМПУ» у виконанні банківської гарантії із посиланням на ухвалу суду першої інстанції про задоволення забезпечення позову.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, можуть призвести до обмеження відповідача-1 у можливості реалізації своїх прав, а саме отримання грошових коштів за банківської гарантією, у зв`язку із закінченням строку дії такої банківської гарантії.

Також колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, доводи позивача по суті заявлених позовних вимог, а саме щодо ймовірного зменшення розміру гарантії, у разі задоволення позовних вимог, не можуть бути предметом оцінки суду під час вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас судова колегія звертає увагу, що інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення, втім, позивач в своїй заяві про забезпечення позову фактично просить вжити заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, що суперечить вимогам п. 11. ч. 5 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в ухвалі місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Судові витрати, понесені відповідачем-1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального господарського кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі №910/12879/19 - скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 28, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр. Перемоги,буд. 14, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1921,00 грн.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/12879/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.11.2019.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.П. Козир