ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 904/1136/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.,

секретар судового засідання: Лихошерст І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 (головуючий суддя: Іванов О.Г., судді: Кощеєв І.М., Подобєд І.М.) та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2019 (суддя Соловйова А.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до:

1. Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

2. Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго"

4. Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля"

2. Товариство з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська"

про стягнення індексу інфляції та 3% річних

за участю:

позивача: Барабаш О.В. (адвокат)

відповідача-2: Аверіна В.Є. (адвокат)

відповідача 1, 3, 4: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. (адвокат),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - відповідач-1), Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (далі - відповідач-3), Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (далі - відповідач-4), в якому просило:

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача 1 552 924,45 грн, з яких 326 411,69 грн - три відсотки річних, 1 226 512,76 грн - сума інфляційних нарахувань;

- стягнути з відповідача-2 на користь позивача 954 260,74 грн, з яких 200 577,60 грн - три відсотки річних, 753 683,14 грн - сума інфляційних нарахувань;

- стягнути з відповідача-3 на користь позивача 212 291,18 грн, з яких 44 608,61 грн - три відсотки річних, 167 682,57 грн - сума інфляційних нарахувань;

- стягнути з відповідача-4 на користь позивача 10 502,71 грн, з яких 2 207,58 грн - три відсотки річних, 8 295,13 грн сума інфляційних нарахувань.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за Багатостороннім договором щодо умов транспортного експедирування від 01.04.2017, що підтверджено також судовими рішеннями у справі №904/778/18.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 291 782,55 грн трьох відсотків річних; 1 013 626,67 грн інфляційних втрат; 20 100,58 грн судового збору; 18 356,85 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з відповідача-2 на користь позивача 180 874,50 грн трьох відсотків річних; 622 866,24 грн інфляційних втрат; 12 351,66 грн судового збору; 11 279,39 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з відповідача-3 на користь позивача 40 840,10 грн трьох відсотків річних; 138 577,95 грн інфляційних втрат, 2 747,80 грн судового збору; 2 510,80 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з відповідача-4 на користь позивача 2 207,58 грн трьох відсотків річних; 6 855,45 грн інфляційних втрат; 135,94 грн судового збору; 122,64 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

2.2. Судове рішення мотивоване тим, що у відповідачів виникло на підставі п.15 Багатостороннього договору щодо умов транспортного експедирування від 01.04.2017 грошове зобов`язання, за прострочення сплати якого відповідно до приписів ст.625 Цивільного кодексу України боржники повинні сплатити три відсотки річних та інфляційні втрати. При цьому, позивачем вірно відповідно до умов договору визначено початок періоду прострочення виконання зобов`язання - наступний день після спливу 5 банківських днів з моменту виставленого рахунку 10.10.2017 (тобто початок періоду з 19.10.2017), а дата закінчення періоду прострочення повинна визначатись в день перед днем погашенням заборгованості (день виконання зобов`язання не є днем його прострочення), тому суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення позивачем сум і стягнув обґрунтовані в рішенні суми.

2.3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 рішення суду першої інстанції в частині нарахованих сум інфляційних втрат, відсотків річних, судових витрат змінено, викладене резолютивну частину в іншій редакції. Позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 291 141,27 грн трьох відсотків річних; 1 013 626,67 грн інфляційних втрат; 19 571,51 грн судового збору; 17 873,46 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з відповідача-2 на користь позивача 178 510,14 грн трьох відсотків річних; 622 866,24 грн інфляційних втрат; 11 178,60 грн судового збору; 10 976,90 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з відповідача-3 на користь позивача 40 241,73 грн трьох відсотків річних; 138 577,95 грн інфляційних втрат, 1 976,00 грн судового збору; 2 449,70 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з відповідача-4 на користь позивача 2 198,94 грн трьох відсотків річних; 7 153,57 інфляційних втрат; 103,36 грн судового збору; 127,16 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. вирішено питання про розподіл судових витрат.

2.4. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що початок періоду прострочення слід рахувати після спливу 5 банківських діб не з моменту виставлення рахунку, а з моменту отримання рахунку.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнюючи доводи інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі відповідач-2 просить скасувати прийняті у справі рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

3.2. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судами було порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права. А саме, судами при винесенні рішень було взято до уваги факти, встановлені у справі №904/778/18, щодо виставленого рахунку № ПРМТ0000182 , який є підставою для нарахування відповідачу-2 заборгованості, проте у вказаній справі суди не досліджували обставини направлення чи не направлення окремої претензії відповідачу-2 разом з даним рахунком, а зобов`язання відповідача-2 з п.15 Багатостороннього договору виникло не на підставі листа від 10.10.2017, а із рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 у справі №904/778/18. Вищевказаний рахунок №ПРМТ0000182 був виставлений відповідачу-1 за договором №50ТЕО/14/14-15/62-У від 25.04.2014. Тобто обставини виникнення заборгованості у відповідача-2 суди безпідставно визнали преюдиціальним фактом, незаконно визнали недоведені факти встановленими. Також апеляційним судом були порушені норми процесуального права при розгляді заяви відповідача-2 про забезпечення доказів. Судами неправильно була застосована статтю 625 Цивільного кодексу України, оскільки стягнута за рішенням у справі №904/778/18 сума не є грошовим зобов`язанням, так як не є оплатою за предметом договору, укладеного з позивачем, не входить до його ціни, то і нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на вказану суму є безпідставним.

3.3. Позивач подав до касаційного суду відзив на касаційну скаргу, де просив постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача-2 без задоволення, посилаючись на законність вказаного рішення, зазначаючи. що сума, стягнута за судовим рішенням у справі №904/778/18, ідентифікована як плата за умовами п.15 Багатостороннього договору, а не неустойка або штраф, а факт направлення відповідачам рахунку № ПРМТ0000182 з претензією про сплату вказаної плати, є підтвердженим.

3.4. Крім того, у відзиві позивач просить стягнути з відповідача-2 на користь позивача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в касаційній інстанції.

3.5. Відповідач-1, відповідач-4, відповідач-3 подали до касаційного суду свої письмові пояснення, де просили скасувати прийняті у справі судові рішення.

У поданих відповідачами поясненнях підтримуються доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначається про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних рішень, зазначено про необхідність скасування вказаних рішень, тому вони за своєю суттю є приєднанням до касаційної скарги.

Згідно статті 297 цього Кодексу учасники справи мають право приєднатися до касаційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До касаційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (ч.1). До заяви про приєднання до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору та докази направлення заяви іншим учасникам справи (ч.3).

Отже оскільки подані письмові пояснення не містять обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, а за своєю суттю є приєднанням до касаційної скарги, однак до них не додано документу про сплату судового збору, а Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків стосовно заяв про приєднання до касаційної скарги, такі письмові пояснення залишаються без розгляду.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами

4.1. 25.04.2014 між позивачем та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (відповідач-1), укладено договір №50ТЕО/14/14-15/62-У, відповідно до п.1.1. якого експедитор здійснює транспортно експедиторське обслуговування клієнта, в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі.

04.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (відповідач-4), укладено договір №137ТЕО/14, згідно з п.1.1. якого експедитор здійснює транспортно-експедиторське обслуговування клієнта, в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі.

ТОВ "Металургтранс" та ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" уклали додаткові угоди №1 від 04.11.2014, №2 від 20.11.2014, №3 від 23.03.2015, №4 від 09.04.2015, №5 від 24.04.2015, №6 від 06.07.2015, №7 від 24.10.2015, №8 від 13.01.2016, №9 від 23.03.2016, №10 від 01.07.2016, №11 від 19.09.2016, №12 від 03.01.2017.

30.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (відповідач-2), укладено договір №69ТЕО/16, згідно з п.1.1 якого експедитор здійснює транспортно-експедиторське обслуговування клієнта, в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі, а клієнт сплачує та приймає надані експедитором послуги на умовах даного договору.

ТОВ "Металургтранс" та ПАТ "ДТЕК Західенерго" уклали додаткові угоди №1 від 01.07.2016, №2 від 04.10.2016, №3 від 03.01.2017, №4 від 01.07.2017, якими внесли зміни до договору №69ТЕО/16 від 30.06.2016 щодо юридичних адрес та реквізитів сторін.

30.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (відповідач-3) укладено договір №70ТЕО/16, відповідно до п.1.1. якого експедитор здійснює транспортно-експедиторське обслуговування клієнта, в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі, а клієнт сплачує та приймає надані експедитором послуги на умовах даного договору.

ТОВ "Металургтранс" та ТОВ "ДТЕК Східенерго" уклали додаткові угоди №1 від 01.07.2016, №2 від 01.08.2016, №3 від 26.10.2016, №4 від 01.02.2017, № 5 від 09.02.2017, №6 від 01.05.2017, якими внесли зміни до пунктів 3.5, 8.1, 10.5, розділу 11 договору №70ТЕО/16 від 30.06.2016.

4.2. 01.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (клієнт 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (клієнт 2), Товариством з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" клієнт 3), Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" (клієнт 4), Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (клієнт 5), Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" (клієнт 6) укладено Багатосторонній договір щодо умов транспортного експедирування (далі - Багатосторонній договір), який є невід`ємною частиною, в тому числі, договорів №50ТЕО/14/14-15/62-У від 25.04.2014, №69ТЕО/16 від 30.06.2016, №70ТЕО/16 від 30.06.2016 та №137ТЕО/14 від 04.11.2014 (далі - договори ТЕО).

В п.2 Багатостороннього договору сторони погодили, що відповідно до договорів ТЕО клієнти зобов`язуються надати експедитору заявки на перевезення на наступний календарний місяць, в якому надаються послуги (далі - "плановий період"), та освоїти вагони (завантажити та пред`явити залізниці для перевезення), що надані експедитором для здійснення погодженої сторонами кількості вагоноперевезень.

Пунктом 4 Багатостороннього договору передбачено, що кількість та напрямки вагоноперевезень на наступний місяць зазначаються у загальній місячній заявці. Загальна місячна заявка надсилається клієнтами не пізніше 5 (п`яти) робочих днів до дати початку наступного планового періоду та узгоджується Сторонами письмово або в електронній форми не пізніше 4 (чотирьох) робочих днів до дати початку наступного планового періоду. Кількість вагоноперевезень у загальній місячній заявці повинна складати не менше ніж 12000 у плановому періоді.

Відповідно до п.6 Багатостороннього договору клієнти направляють експедитору декадні графіки добового забезпечення і освоєння вагонів (Декадні графіки) у строк за 3 (три) робочі дні до початку відповідної декади (тільки для вантажовідправників ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля"). Декадні графіки добового забезпечення повинні відповідати обсягам погоджених заявок клієнтів, до яких вони надаються.

4.3. Згідно з п.15 Багатостороннього договору у випадку, якщо на етапі виконання загальної місячної заявки у відповідному плановому періоді у клієнта виникає потреба у коригуванні кількості вагоноперевезень у сторону зменшення за деякими напрямками, таке коригування узгоджується із експедитором. При цьому клієнти повинні замовити додаткові вагоноперевезення на необхідну кількість, яка буде відповідати загальній кількості вагоноперевезень, узгодженій сторонами у заявках.

У випадках, якщо на етапі виконання заявок на здійснення перевезень у відповідному плановому періоді кількість вагоноперевезень за відповідний термін менше запланованої з вини клієнта, експедитор має право направити звернення на клієнтів. Клієнти продовж 2 (двох) робочих днів повинні надати вмотивовану відповідь та/або відкоригувати кількість вагоноперевезень у сторону зменшення за деякими напрямками. Таке коригування узгоджується із експедитором, при цьому клієнти повинні замовити додаткові вагоноперевезення на необхідну кількість вагоноперевезень, узгодженій сторонами у загальній місячній заявці.

У разі, якщо протягом звітного місяця клієнтами коригуються заявки на здійснення перевезень (у сторону зменшення) та не надаються альтернативні заявки на погоджену кількість вагоноперевезень по закінченню звітного місяця нараховується плата, яка розраховується як різниця (із знаком +) між кількістю вагоноперевезень згідно договору (12000 вагоноперевезень щомісяця) та кількістю вагоноперевезень згідно заявок клієнтів (з урахуванням здійснених коригувань), помножена на середньозважений обіг вагонів по напрямках, що були заплановані на звітний місяць у загальній місячній заявці та помножена на 450 грн без ПДВ, крім цього ПДВ 90 грн, всього з ПДВ 540 грн у період з 01.04.2017 по 31.12.2017 (включно). Нарахована плата підлягає сплаті у строк 5 банківських діб на підставі виставленого рахунку.

4.4. У зв`язку з несплатою ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", ПАТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" суми, передбаченої п.15 Багатостороннього договору, ТОВ "Металургтранс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 13 716 118,80 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07.06.2018).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 у справі №904/778/28, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2018 і постановою Верховного Суду від 06.02.2019, позов ТОВ "Металургтранс", задоволено; стягнуто на користь позивача плату за умовами п.15 Багатостороннього договору щодо умов транспортного експедирування від 01.04.2017, а саме: з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" 7 802 244,00 грн, з ПАТ "ДТЕК Західенерго" 4 794 422,40 грн, з ТОВ "ДТЕК Східенерго" 1 066 683,60 грн, з ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" 52 768,80 грн.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував і просить стягнути з відповідачів на його користь три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані на вказані вище суми.

Апеляційним судом в оскаржуваному рішенні крім того зазначено, що рахунок № ПРМТ0000182 було направлено відповідачам разом із претензією від 10.10.2017 за №30169, у якій позивач посилався на порушення відповідачами саме п.15 Багатостороннього договору від 01.04.2017. У претензії від 10.10.2017 за №30169 позивачем наведено дані, як щодо загального зменшення вагоноперевезень (3 639), так і дані щодо зменшення вагоноперевезень по кожному з відповідачів: 1 584 відповідач - 1; 1145 - відповідач - 2; 660 - відповідач - 3; 250 - відповідач - 4. До претензії від 10.10.2017 за №30169 позивачем окрім рахунку додано підсумкове положення після коректування заявок клієнтів. Тому відповідачі, незважаючи на те, що у рахунку № ПРМТ0000182 була зазначена загальна плата, що підлягала оплаті всіма відповідачами у розмірі 13 716 118,80 грн, керуючись механізмом розрахунку, наведеним у п.15 Багатостороннього договору, мали можливість вирахувати розмір плати, що належав до сплати кожним з них окремо.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2).

5.2. Як встановлено судами, у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість у результаті не виконання відповідачами своїх зобов`язань за п.15 Багатостороннього договору.

У справі №904/778/28 про стягнення вказаної заборгованості колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що внесення плати відповідно до п.15 Багатостороннього договору розцінюється судом як господарське зобов`язання, що випливає з договору в разі настання передбачених ним (зокрема, його пунктом 15) умов (обставин).

5.3. В даній справі було встановлено, що позивач звернувся з листами до клієнтів, повідомивши їх, що плата, нарахована клієнтам згідно з пунктом 15 Багатостороннього договору за корегування заявок у бік зменшення, складає 11 430 099 грн та обчислена виходячи з даних загальної місячної заявки на вересень 2017 року, відкорегованих заявок та середньозваженого обороту. За рахунком позивача від 10.10.2017 №ПРМТ0000182, направленим відповідачам, ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" мав сплатити (з урахуванням ПДВ) 7 802 244 грн, АТ "ДТЕК Західенерго" - 4 794 422,40 грн, ТОВ "ДТЕК Східенерго" - 1 066 683,60 грн, АТ "ДТЕК Дніпроенерго"- 52 768,80 грн.

Отже, факт направлення позивачем, зокрема, АТ "ДТЕК Західенерго" рахунку від 10.10.2017 №ПРМТ0000182 про сплату вищевказаної плати судами у справі №904/778/28 встановлений і з урахуванням вказаного факту, посеред з іншими обставинами, а також з урахуванням невиконання відповідачами зобов`язання щодо сплати нарахованих позивачем сум в установлений договором строк, який відповідно до умов договору встановлений у 5 банківських діб на підставі виставленого рахунку, суди прийняли рішення в іншій справі про задоволення позовних вимог про стягнення плати, передбаченої п.15 Багатостороннього договору, яке у даній справі перевірці та оцінці, відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає.

5.4. Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2).

Грошовим зобов`язанням є будь-яке зобов`язання, яке полягає у передачі боржником кредитору певної суми грошей.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже вимоги про відшкодування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у спірних правовідносинах є похідними від основного зобов`язання, а останнє не є предметом розгляду даної справи.

Таким чином, оскільки зобов`язання, на підставі якого стягуються спірні кошти, є грошовим і стягнуто судом в іншій справі, рішення у якій набрало чинності і було предметом перегляду судом касаційної інстанції, факт простроченого грошового зобов`язання у відповідачів перед позивачами встановлений в іншій наведеній справі, тому у позивача були всі законні підстави нарахувати на суму заборгованості відповідно до приписів ст.625 Цивільного кодексу України три відсотки річних та інфляційні втрати.

5.5. Щодо доводів, викладених у касаційній скарзі про те, що апеляційним судом були порушені норми процесуального права при розгляді заяви відповідача-2 про забезпечення доказів, слід зазначити наступне.

У цій частині доводи, викладені у касаційній скарзі мотивовані тим, що суду апеляційної інстанції своєчасно не розглянув заяву про забезпечення доказів, відмовив у задоволенні цієї заяви, та письмової ухвали із цього питання не прийняв, що позбавило його (заявника) права оскаржити цю ухвалу.

Відповідно до положень статті 269 частини 3 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У статті 287 частині 1 пункті 3 цього Кодексу наведено перелік ухвал суду апеляційної інстанції, на які учасники справи мають право подати касаційну скаргу, і до таких ухвал віднесено ухвали про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Положеннями статті 293 частини 1 пункту 1 вказаного Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже у заявника не було законних підстав розраховувати на можливість касаційного оскарження ухвали про вирішення питання щодо забезпечення доказів окремо від судового рішення по суті спору.

Згідно статті 310 наведеного Кодексу судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 8) суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ч.1). Судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (ч.2). Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (ч.3). Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч.4).

Із наведених у касаційній скарзі доводів не вбачається, що докази, про забезпечення яких заявником було подано вказану заяву, не могли бути поданні до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із доводів, наведених у касаційній скарзі, та обставин справи не вбачається, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про забезпечення доказів, отже такі доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсі, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не дають правових підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29.07.2009, Esertas v. Lithuania від 31.05.2012 зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто, не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

6.2. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідає.

6.3. За вказаних обставин, оскільки порушень норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права не встановлено, тому підстав скасовувати постанову суду апеляційної інстанції, немає.

Наведеним у сукупності спростовується позиція відповідача-2 щодо неправомірності прийнятої у справі постанови суду апеляційної інстанції, а доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, дають правові підстави для залишення її без змін.

З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги відповідача-2 без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини першої пункту 4 підпункту "в" Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, понесені із касаційної скарги у справі, належить покласти на заявника.

7.2. Позивач у відзиві на касаційну скаргу посеред іншого просив стягнути з відповідача-2 на користь позивача його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. В підтвердження своїх витрат, позивач надав: 1) копію договору №0901018/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Сота", 2) ордер, виданий АО "Сота" адвокату Барабаш О.В., на ведення справи позивача в касаційному господарському судів та копію свідоцтва адвоката Барабаш О.В. про право на зайняття адвокатською діяльністю, 3) копію додаткової угоду №211019/1 від 21.10.2019 до Договору №09012018/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018, 4) копію рахунку-фактури №291019 від 29.10.2019 за послуги з правничої допомоги згідно з додатковою угодою №211019/1 від 21.10.2019, 5) копію акту приймання-передавання наданих послуг від 29.10.2019 до додаткової угоди №211019/1 від 21.10.2019 до договору №09012018/МТ, 6) копію платіжного доручення про зарахування грошових коштів за надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн за додатковою угодою №211019/1 від 21.10.2019.

7.3. Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1). За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6).

Згідно із положеннями частини 8 статті 129 цього Кодексу до складу судових витрат, входять витрати які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Одними із засад (принципів) господарського судочинства відповідно до приписів статті 2 вказаного Кодексу є пропорційність та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно статті 15 наведеного Кодексу суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

7.4. З урахуванням вищевикладеного, а також принципів справедливості, розумності та балансу інтересів сторін, позивачу слід відшкодувати його витрати на правничу допомогу за рахунок відповідача-2 як особи, яка своїми процесуальними діями спричинила для позивача необхідність здійснення витрат на професійну правничу допомогу.

7.5. Виходячи із того, що до складу судових витрат відносяться витрати, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, враховуючи, що клопотання іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами не надходило, а обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі Господарського суду Дніпропетровської області №904/1136/19, залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, Львівська область, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, кімн. 524, ) 10000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Поновити виконання рішення суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов