РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019Справа № 910/5913/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання додаткової угоди укладеною

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Лисенко В.О. - представник за довіреністю № 14-202 від 17.05.19

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" (далі - ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32", позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке змінило організаційно-правову форму на Акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідач) про визнання укладеною додаткової угоди № 4 до договору на постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відбулась зміна істотних обставин за яких укладався указаний договір в частині порядку проведення розрахунку за спожитий природний газ, а саме - погодження Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією графіку погашення заборгованості ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" за спожитий природний газ перед АТ "НАК "Нафтогаз України", у зв`язку із чим, на думку позивача, є підстави для укладення додаткової угоди до вказаного договору.

Проте, відповідач відмовився укласти таку угоду, тому ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" звернулося до суду з даним позовом, в якому просить визнати укладеною додаткову угоду № 4 до договору на постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р. в редакції, запропонованій позивачем.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У строк, встановлений законом, відповідач надав відзив по суті позову, у якому проти вимог позивача заперечив, вважав їх безпідставними та необґрунтованими.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У минулому судовому засіданні (08.07.2019 р.) позивач підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказав, що проект додаткової угоди № 4 до договору постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р., запропонований йому позивачем, не може бути підписаний, оскільки графік погашення заборгованості ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" за договором природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р., що був погоджений Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 р. "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників спору по суті справи, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Установлено, що 06.10.2016 р., між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" (попередня назва ТОВ "Прозорро", споживач) був укладений договір постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 (далі - договір постачання).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. (включно) природний газ обсягом 1 620,0 тис. куб.м.

Розділом 5 договору сторони передбачили порядок та умови проведення розрахунків за природний газ, а саме:

- регульована ціна за природний газ, який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 р.;

- ціна за 1 000 куб.м. природного газу за цим договором становить 5 930,40 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У подальшому, додатковими угодами № 1 від 23.01.2017 р., № 2 від 31.03.2017 р., № 3 від 31.07.2017 р. сторони внесли зміни до договору постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р.

Зокрема, додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 р. сторони погодили передачу постачальником споживачу у період з 01.04.2017 р. по 30.09.2017 р. газу обсягом до 280 тис. куб.м. (п. 2.1) та визначили, що ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 р. (п. 5.1); ціна за 1 000 куб.м. природного газу за цим договором становить 5 930,40 грн. з ПДВ (п. 5.2).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення (п. 12.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У судовому засіданні встановлено, що у період з жовтня 2016 р. по лютий 2017 р. відповідач поставив відповідачу газ на суму 6 549 634,58 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 р. - лютий 2017 р.

Однак, позивач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість поставленого газу відповідачу сплатив не в повному обсязі, у зв`язку із чим станом на 01.09.2017 р у ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" виникла заборгованість за договором № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки АТ "НАК "Нафтогаз України" від 01.09.2017 р.

У подальшому, з метою забезпечення населення теплом на опалювальний період 2017-2018 роки, Печерська районна у місті Києві державна адміністрація погодила позивачу (ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32") графік погашення вказаної заборгованості.

Зі змісту указаного графіка вбачається, що ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" зобов`язалось сплатити АТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованість у сумі 3 046 950,57 грн. протягом вересня 2017 р. - листопада 2020 р. рівними частинами у сумі по 81 240,86 грн., а в останній місяць (грудень 2020 р.) у сумі - 81 241,04 грн.

Зважаючи на такі обставини та рахуючи, що відбулась зміна істотних обставин договору в частині проведення розрахунків за спожитий природний газ, ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" 15.03.2019 р. звернулось до відповідача із пропозицією внести зміни до договору постачання природного газу № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р. Цим же листом позивач направив проект додаткової угоди № 4 до цього договору, зі змісту якого вбачається, що позивач запропонував викласти абзац перший та другий пункту 6.1 розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору у наступній редакції: "п. 6.1 Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ за договором в розмірі 3 249 634,58 грн. здійснюється споживачем починаючи з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2020 року щомісячними платежами в розмірі 81 241,86 грн.".

Указаний проект змін до договору не був погоджений позивачем, тому ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" вважає, що його права порушені та просить визнати додаткову угоду укладеною.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Також частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися будь - якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №6-167цс13, від 21 лютого 2011 року у справі № 3-10гс11 та постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2017 р. у справі № 910/32205/15.

Як на підставу внесення змін до договору № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р., позивач вказує на погодження Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією графіку погашення заборгованості ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" за спожитий природний газ за договором № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р., яким, на думку позивача, істотно змінено порядок розрахунків за газ, передбачений сторонами у договорі.

Перевіряючи такі доводи позивача, суд виходив з наступного.

Як встановлено судом, договірні відносини між сторонами на час укладення договору купівлі-продажу природного газу регулювались Законом України "Про ринок природного газу", а у подальшому, у зв`язку із внесенням до договору змін додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 р. - також і Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22 березня 2017 р. "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 року було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення).

Даним Положенням був визначений обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема, для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів про порційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до п. 12 Положення постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється за цінами, визначеними відповідно до пункту 13 цього Положення, на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а у випадках, передбачених Законом України "Про ринок природного газу", - на підставі типового договору з дотриманням принципу недискримінації.

Відповідно до п.п. 4 пункту 3 Положення на НАК "Нафтогаз України" покладений обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, зокрема:

виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору);

виробникам теплової енергії - об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативам, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень, які належать їм на праві власності або на інших речових правах;

виробникам теплової енергії, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії.

Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 листопада 2018 р. за таких умов, зокрема:

надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Тобто, з указаної норми вбачається, що графік погашення заборгованості не змінює порядку розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) та такий графік використовується виключно для встановлення наявності або відсутності у НАК "Нафтогаз України" правових підстав для здійснення поставки природного газу виробнику теплової енергії в певний розрахунковий період.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивач, укладаючи договір купівлі-продажу та внісши до нього зміни, ще у 2017 році був обізнаний, що наявність погодженого виконавчим органом графіка погашення заборгованості не змінює порядку розрахунків, установленого сторонами у договорах постачання природного газу, про що прямо було зазначено у законі. Отже, істотної зміни обставин, за яких укладався договір, не відбулось, а тому положення ст. 652 ЦК України у спірних відносинах не можуть бути застосовані.

Суд зазначає, що зміною умови п. 6.1, викладеною у проекті додаткової угоди № 4, позивач фактично просить суд реструктуризувати наявну у ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" заборгованість за договором № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р. з метою встановлення нових строків сплати поставленого відповідачем у період з жовтня 2016 р. по лютий 2017 р. газу.

Відмовляючи у позові, суд також враховує визначений законом порядок укладення договору (додаткові угоди).

Так, згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах сторони не досягли згоди щодо зміни істотних умов договору, зокрема, порядку проведення розрахунків за виконане постачальником зобов`язання (поставлений газ).

Разом з тим, норма закону, яка б надавала право позивачу вимагати від відповідача укласти додаткову угоду № 4 до договору № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р., відсутня.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Отже, указані обставини свідчать про відсутність підстав вважати додаткову угоду № 4 до договору № 1712/1617-ТЕ-41 від 06.10.2016 р. укладеною.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що у позові ТОВ "Щорса, 32" слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання додаткової угоди укладеною відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 4 листопада 2019 року.

Повний текст рішення складений 15 листопада 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.