РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2019Справа № 910/9551/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД»

до товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС»

про зобов`язання вчинити дії,

Представники:

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «КРЕПФАСАД» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «КРЕДО АГРО МІКС» про зобов`язання прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС» не повернуло підписані позивачем видаткові накладні на поставлений ним товар на загальну суму 700114,18 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД» вважає, що таким чином відповідач не вчиняє дій щодо безпосереднього прийняття товару, що унеможливлює здійснення належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки товару та ведення бухгалтерського обліку у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Суд відкрив провадження у справі № 910/9551/19 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі ст. 165 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У лютому та березні 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС» сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД» 700114,18 грн, а саме: 27.02.2019 - 200102,40 грн (платіжне доручення № 16), 12.03.2019 - 500011,78 грн (платіжне доручення № 19).

Призначенням платежу за платіжним дорученням № 16 від 27.02.2019 є замовлення № 124 від 27.02.2019, призначенням платежу за платіжним дорученням № 19 від 27.02.2019 - замовлення № 161 від 12.03.2019.

Також у березні 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД» оформлені дві видаткові накладні (№ 86 від 01.03.2019 та № 114 від 19.03.2019) на постачання товариству з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС» товару (профілю сталевого листового гнутого) на загальну суму 700114,18 грн, а саме:

01.03.2019 - 1737 м.кв. на суму 200102,40 грн. з ПДВ (видаткова накладна № 86 від 01.03.2019);

19.03.2019 - 4344 м.кв. на суму 500011,78 грн. з ПДВ (видаткова накладна № 114 від 19.03.2019).

У видатковій накладній № 86 від 01.03.2019, зазначено, що постачання здійснюється за замовленням товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС» № 124 від 27.02.2019, а у видатковій накладній № 114 від 19.03.2019 - за замовленням товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС» № 161 від 12.03.2019.

Замовлення, на виконання яких товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС» сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД» кошти, останнім суду не подано. Водночас, як у платіжних документах, складених відповідачем, так і видаткових накладних, складених позивачем, наявне посилання на одні і ті ж замовлення як підставу їх складання. Виходячи з наведених вище приписів ст. 11 ЦК України, ст. 181 ГК України, суд дійшов висновку, що між сторонами у спрощеній формі було укладено договір купівлі-продажу товару - профілю сталевого листового гнутого на загальну суму 700114,18 грн.

За твердженням позивача, товар ним було поставлено у визначені в накладних дати і отримано відповідачем без жодних зауважень, однак останнім підписані видаткові накладні № 86 від 01.03.2019 та № 114 від 19.03.2019 не було повернуто.

27.05.2019 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив здійснити дії щодо прийняття товару шляхом підписання відповідних видаткових накладних. Крім того, разом з заявою відповідачу було повторно надано 2 примірники видаткових накладних (поштове відправлення №264).

Згідно з інформацією оператора поштового зв`язку вищевказане поштове відправлення отримувачу не вручено.

Відповідно до ст. 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України, від 16.07.1999, № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон).

В розумінні Закону первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Вимоги до первинного документа наведені у статті 9 даного Закону, яка визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо приймання товару шляхом підписання видаткових накладних є вимогою про зобов`язання підписати первинні документи.

Як зазначено вище, первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону). У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, що викликає зміну в структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону).

Метою складання первинних документів є відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку (ч. 1 ст. 9 Закону), і він (первинний документ) не підтверджує її здійснення. Тобто, первинний документи не є підтвердженням вчинення господарської операції, а тільки містить відомості про неї.

Також Закон не містить приписів щодо часу складання первинного документа, але при цьому зобов`язує відобразити в обліку господарську операцію тільки у тому звітному періоді, у якому така господарська операція була здійснена (ч. 5 ст. 9 Закону).

Вказане свідчить про те, що вимога позивача про зобов`язання відповідача підписати первинні документи (накладні) не стосується захисту його прав як продавця за договором купівлі-продажу.

Положення ст. 4 ГПК України щодо права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У матеріальному сенсі позов - це право на задоволення своїх позовних вимог. У процесуальному сенсі позов - це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України прав і законних інтересів юридичних осіб.

Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (ст. 15 ЦК України), способи якого визначенні ст. 16 ЦК України та не є вичерпними. Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання первинних документів, оскільки такі документи підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. Заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача підписати видаткові накладні (які за своєю природою є первинними документами) не призводить до поновлення порушеного права позивача та у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, за статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України одним з загальних принципів господарювання є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Отже, зобов`язання відповідача підписати видаткові накладні не тільки суперечить встановленим чинним законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД» до товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДО АГРО МІКС».

Покласти судові витрати на товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕПФАСАД».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Суддя С. А. Ковтун