СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. Справа № 917/1470/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України (вх.№1543П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 (повний текст рішення складено 29.03.2019 у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Киричуком О.А.)

за позовом прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до 1.Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м.Київ,

2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича, м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України, м. Київ,

про визнання недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація "Україна"; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності на майно та визнання права власності на майно за державою. В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора Полтавської області посилався на незаконне вибуття з державної власності державного майна.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31044877 від 22.08.2016, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності за Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України на цілісний майновий комплекс, загальною площею 20572,3 кв.м, що розташований за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.1905 року, 21. Визнано незаконним і скасовано запис №16024765 про право приватної власності Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на цілісний майновий комплекс, реєстраційний номер 104, загальною площею 20572,3 кв.м, що розташований за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул. 1905 року, 21. Визнано за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України право власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, комплекс будівель і споруд, який розташований за адресою: вулиця 1905 року, 21, місто Кременчук, Полтавської області, загальною площею 20572,3 кв.м, а саме: побутовий корпус, загальною площею 258.8 кв.м, А, а, аг; склад готової продукції, загальною площею 1328,4 кв.м, 2, В; млин 3-х гатунковий, загальною площею 993,3 кв.м, Г; склад готової продукції, загальною площею 541,2 кв.м, 1, Д; склад тари для вибоя, загальною площею 816,7 кв.м, Д1, Д1Н; склад безтарного зберігання борошна (з ліфтом), Е; загальною площею 200 кв.м, склад висівок 2 секція, загальною площею 382,5 кв.м, Ж; склад висівок 1 секція, загальною площею 372,9 кв.м, 3,31; електроцех (душева, роздягальня), №1 3-9; №2 1-5, загальною площею 228.8 кв.м, К, К1; насосна, загальною площею 55,5 кв.м, Л; прохідна будка, загальною площею 8 кв.м, Н; будівля складу ПММ (погріб), загальною площею 44,8 кв.м, О.О1; депо тепловозне, загальною площею 94,2 кв.м, ПІ; гараж для автомашин, загальною площею 176,5 кв.м, Р; вбиральня, загальною площею 30,1 кв.м, С; майстерня бляхарів (пожежне депо), загальною площею 247.1 кв.м, Т; лабораторія, загальною площею 68,8 кв.м, 1-1,2,3,4,5,6,7,8,9,У,У1,УЗ; бойлерна, загальною площею 77 кв.м, Ц; трансформаторна підстанція ТП49А, загальною площею 70,7 кв.м, Ю; прохідна (караульна), загальною площею 96,4 кв.м, X, х; склад мін. сировини, "Н", загальною площею 358, кв.м, "ДАБЛ-Ю"; склад висівок силосного типу, загальною площею 890,6 кв.м, Ш, ш, ш1, Шн, Шн1; вишка норійна, загальною площею 89,2 кв.м,"ес"; склад готової продукції, 3, загальною площею 1248,2 кв.м, В1; матеріальний склад, загальною площею 732 кв.м, "ЗЕД"; цех розфасування борошна, загальною площею 146,1 кв.м, "ВІ"; склад безтарного зберігання борошна, загальною площею 173,8 кв.м, "АР"; візувальна, загальною площею 17,7 кв.м, "ЕФ"; корнеплодосховище, загальною площею 31,5 кв.м, "КЬЮ"; зерносушка ДСП-32, загальною площею 50,7 кв.м, "КЬЮ"; пожежне депо, загальною площею 67 кв.м, "ЕМ"; градирня, загальною площею 18,1 кв.м, Ь; вбиральня, загальною площею 27 кв.м, "ЕИЧ"; вагова будка, загальною площею 168,7 кв.м, "ТІ"; елеватор зерна, загальною площею 1072,1 кв.м, Щ; приміщення по перемотці електродвигунів, загальною площею 91,3 кв.м, 1-1,2,3, К1; ел.майстерня, загальною площею 124,9 кв.м, Р1; механічна майстерня (з навісом), загальною площею 68,8 кв.м, 2-1,2,3; 3-1,2, У, У1, У2; прибудова до РМЦ (прибудова), загальною площею 31,5 кв.м, 2-4, У2; будівля крамниці, загальною площею 201,6 кв.м, ЦІ; склад готової продукції, 4, загальною площею 771,9 кв.м, В2; приймальний пристрій залізничного транспорту, загальною площею 279,5 кв.м, П; контора, загальною площею 543 кв.м, Ф; зерносклад, загальною площею 958,4 кв.м, Є; склад сировини, 1, загальною площею 875,6 кв.м, Є1; склад сировини, 2, загальною площею 647,8 кв.м, Є2; млин житнього помолу, 1; 1-13,16-59,2-1,3-1, загальною площею 1107.1 кв.м, Я, Я1; вибій відділення, загальною площею 39,4 кв.м, Я1; навіс "Премікс", загальною площею 649,8 кв.м, Ч; автопіднімач ГУАР-30, загальною площею 817,9 кв.м, "ДІ"; дільниця зарядки акумуляторів, загальною площею 86,5 кв.м, "ЕФ"; водоймища місткістю 150, 300, 500, 75, М, МІ, М2, МЗ, М4; підвищувальна насосна, загальною площею 44,2 кв.м, И; оздоровчий комплекс, загальною площею 748 кв.м, ч; склад цементу, загальною площею 568,2 кв.м, ч1; склад для зберігання обладнання, загальною площею 586 кв.м, ч2; котельня, загальною площею 148,5 кв.м, Б; зерносклад, Є, є, є1. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь прокуратури Полтавської області 48829,10 грн витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо-зернова корпорація України створено внаслідок перетворення Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України, товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків останнього, в тому числі прав та обов`язків стосовно державного майна, переданого від ліквідованого державного підприємства до статутного капіталу новоствореного товариства. Державне майно, передане до статутного капіталу ДАК Хліб України, а в подальшому до статутного капіталу Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України та після реорганізації останнього до його правонаступника - Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України, закріплено за вказаними суб`єктами господарювання на праві господарського відання. Акціонерне товариство, яке створюється на базі майна державного підприємства шляхом його корпоратизації, може набути право власності на майно, передане до його статутного фонду, за умови реалізації процедури приватизації. Судом встановлено, що на підставі Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації Кременчуцький комбінат хлібопродуктів не підлягає приватизації (додаток 1 Закону) і відсутній у переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані (додаток 2 Закону). Спірне майно не виключене з переліку майна, що не підлягає приватизації, заборона на внесення спірного майна до статутного (складеного) капіталу товариства прямо випливає із закону, а тому спірне майно надавалося першому відповідачу для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до завершення процедури приватизації в установленому законодавством порядку це майно залишається об`єктом права державної власності. Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про зміну правового режиму спірного цілісного майнового комплексу, у зв`язку з чим зміна форми власності з державної на приватну не відбулась. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 передбачено, що державне ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Таким чином, доводи відповідача щодо переходу з державної у приватну власність спірного цілісного майнового комплексу у зв`язку із перетворенням ДП Державна продовольчо-зернова корпорація України у ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України та втрати державою права власності на передане до статутного капіталу ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України майна, яке, на думку відповідача, держава обміняла на 100% акцій Товариства, суд визнав помилковими та необґрунтованими. За умови не виключення цілісного майнового комплексу із переліку майна, яке не підлягає приватизації, заборона на внесення спірного майна до статутного (складеного) капіталу товариства прямо виплаває із закону, що свідчить про надання спірного нерухомого майна ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України для здійснення статутної діяльності, а не у власність, тому зміна форми власності на спірне майно з державної на приватну була здійснена за відсутності законних на те підстав. Ураховуючи викладене, суд визнав обґрунтованими та задовольнив позовні вимоги про визнання за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України права власності на спірне нерухоме майно цілісний майновий комплекс, комплекс будівель і споруд. Встановивши, що власником спірного нерухомого майна є держава в особі Кабінету Міністрів України, суд дійшов висновку, що реєстрація права приватної власності на вказаний цілісний майновий комплекс за відповідачем ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України є незаконною та такою, що вчинена з порушенням вимог чинного законодавства, а рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31044877 від 22.08.2016, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності за Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України на цілісний майновий комплекс, визнано недійсним та скасовано. Щодо правових підстав у органів прокуратури для здійснення представництва інтересів держави судом встановлено, що Кабінет Міністрів України відповідно до ст.37 Закону України Про Кабінет Міністрів України може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення його повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Позивач, який наділений відповідними повноваженнями для звернення до суду, таких заходів не вживав, що призвело до вибуття з державної власності майнового комплексу за адресою: вул. 1905 року 21, м.Кременчук, Полтавської області. Зазначене свідчить про невиконання уповноваженим органом своїх обов`язків з управління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що стало підставою для здійснення захисту прокуратурою області в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України. Незаконне оформлення права приватної власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів за першим відповідачем порушує інтереси держави у сфері реалізації прав власника об`єкта державної власності, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним, що є підставою для захисту інтересів держави органом прокуратури шляхом пред`явлення цього позову. Суд дійшов висновку про наявність підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді у відповідності до пункту 3 частини 1 ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України Про прокуратуру.

Перший відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Стягнути з прокуратури Полтавської області на користь першого відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана прокуратурою підстава звернення до суду з позовом у даній справі суперечить нормам частини 1 ст.2 та частини 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права і законні інтереси фізичних та юридичних осіб, держави, а не вирішення суспільних проблем. Звернення прокурора до суду не є безумовним правом, оскільки воно безпосередньо пов`язане з захистом порушеного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, натомість відсутність такого порушення виключає можливість судового захисту. Прокурор звернувся з позовом у даній справі за відсутності порушень інтересів держави, адже держава як єдиний засновник та акціонер ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ») через відповідні державні органи: Кабінет Міністрів України та Міністерство агарної політики та продовольства України, має низку прав щодо ПАТ «ДПЗКУ». Заявник вважає, що ПАТ «ДПЗКУ», здійснюючи заходи з оформлення права власності на спірне нерухоме майно, передане до його статутного капіталу, жодним чином не порушило права чи інтереси держави. А лише реалізувало право на отримання правовстановлюючих документів на спірне майно відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України та на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 та від 06.06.2011 №593, отже, на думку першого відповідача, оформлення права власності на спірне майно здійснено у законний спосіб і жодним чином не порушує права чи інтереси держави, а тому не потребує їх захисту. Також заявник апеляційної скарги зазначає, що прокуратурою не надано суду належних та допустимих доказів того, що Кабінет Міністрів України не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави щодо спірного майна. Матеріали справи не містять доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст.367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб або докази накладення на них дисциплінарних стягнень за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо. Крім того, перший відповідач зазначає, що судом першої інстанції у порушення приписів частини 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не взято до уваги обставини щодо набуття ПАТ «ДПЗКУ» права власності на спірне майно, а зміна форми власності з державної на приватну відбулася у рамках чинного законодавства, які встановлені у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 10.09.2013, яка є чинною, у адміністративній справі №818/3912/13-а. Також прокурором не доведено наявність у Кабінету Міністрів України права власності на кожен зареєстрований за ПАТ «ДПЗКУ» об`єкт нерухомого майна. У матеріалах справи відсутні докази того, що індивідуально визначене нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за ПАТ «ДПЗКУ», є тим самим майном, яке було зареєстроване на праві власності за державою в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.05.2016 серія ЯЯЯ №430848. Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції застосовано норми частини 3 ст.86 Господарського кодексу України у чинній редакції, а не в редакції, яка діяла на момент створення ПАТ «ДПЗКУ». Спеціальними нормами частини 9 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» не заборонялось передавати об`єкти державної власності, що не підлягають приватизації, до статутного капіталу господарських організацій. Визначені цим законом обмеження стосувалися виключно розпорядження такими об`єктами, переданими до статутного капіталу господарських організацій. Господарським судом також неправильно застосовано норми ст.136 Господарського кодексу України, які визначають поняття права господарського відання, його регулювання та застосування. Господарський суд у тексті рішення посилається на пункт 4 ст.5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», однак вказана стаття закону не містить такого пункту. Вказаним обставинам судом першої інстанції не надано правової оцінки, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права (частин 1, 2 ст.129-1, пункту 9 частини 2 ст.129, пункту 3 частини 1 ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.115 Цивільного кодексу України, ст.85, 136 Господарського кодексу України, частини 1 ст.5, частини 9 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст.1 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації») та порушення судом першої інстанції норм процесуального права (частини 1 ст.2, частини 2 ст.4, ст.18, частини 4 ст.53, частини 4 ст.75, пункту 4 частини 3 ст.174, ст.236, 326 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи та у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 поновлено Публічному акціонерному товариству Державна продовольчо-зернова корпорація України строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 22.07.2019 об 11:30 год.

26.06.2019 від ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України до суду надійшла заява (вх.№6077) про зупинення провадження у справі, в якій просило суд зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі №587/430/16-ц (провадження №14-104цс19).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 задоволено заяву ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1470/18, яке відбудеться 22.07.2019 об 11:30 год. Доручено господарському суду м.Києва забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1470/18.

10.07.2019 від Кабінету Міністрів України до суду надійшов відзив (вх.№6432) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №764 «Про заходи з утворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», відповідно до якої статутний капітал підприємства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств ДАК «Хліб України», що ліквідуються, з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів підприємства. Пунктом 3 даної постанови доручено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з перетворенням державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №634 від 17.11.2011 «Про деякі питання діяльності ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» затверджено статут ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», пунктом 1.4 якого визначено, що засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами товариства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України. У ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» державна частка у статутному капіталі становить 100%, а тому згідно з частиною 2 ст.22 Господарського кодексу України останній є суб`єктом господарювання державного сектора економіки, який здійснює свою діяльність на основі права господарського відання, а спірне майно до виключення його з переліку, що не підлягає приватизації, та завершення процедури приватизації в установленому законодавством порядку, залишається об`єктом права державної власності. Зміна правового режиму державного майна може бути здійснена лише у процесі приватизації, проведеної відповідно до положень законодавства за відповідним рішенням власником майна, у даному випадку Кабінету Міністрів України. Рішення власника щодо приватизації майна державної форми власності та рішення власника щодо реорганізації підприємства державної форми власності шляхом його перетворення у публічне акціонерне товариство, 100% акцій якого належить державі, не є одним і тим же актом, а тому у результаті процесу перетворення підприємства не може відбуватися зміна правового режиму майна. Прийняте приватним нотаріусом рішення і внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №16024765 про право приватної власності ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на цілісний майновий комплекс суперечить законодавству та порушують права власника держави, оскільки здійснені за відсутності рішення власника про зміну правового режиму нерухомого майна ПАТ «Державно продовольчо-зернова корпорація України» з державної на приватну власність за наявності заборони на приватизацію спірного майна. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 повідомлено учасників справи про оголошення перерви до 08.08.2019 о 12:15 год. Задоволено заяву Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1470/18, яке відбудеться 08.08.2019 о 12:15 год., у залі судового засідання №131 у режимі відеоконференції.

07.08.2019 від Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України до суду надійшли доповнення (7445) до заяви про зупинення провадження у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Згідно з пунктом 14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи на 19.09.2019 о 10:00 год. Задоволено заяву Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1470/18 у режимі відеоконференції. Доручено Оболонському районному суду м.Києва забезпечити проведення відеоконференції у даній справі.

У судовому засіданні 19.09.2019 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Представник Кабінету Міністрів України проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи №587/430/16-ц (провадження №14-104цс19) у Верховному Суді. Зупинено провадження у справі №917/1470/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №587/430/16-ц. Зобов`язано учасників справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №587/430/16-ц.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2019 поновлено провадження у справі №917/1470/18. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду справи на 11.11.2019 о 10:45 год.

Згідно з частиною 3 ст.230 Господарського процесуального кодексу України після поновлення провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 Про заходи з утворення Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України установлено, що повноваження з управління корпоративними правами держави щодо Державної акціонерної компанії "Хліб України" (далі - компанія) здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства. Ліквідовано дочірні підприємства компанії згідно з додатком. Установлено компанії до 31.12.2013 утворити комісію з ліквідації дочірніх підприємств Компанії та затвердити її склад; здійснити заходи з ліквідації зазначених підприємств та подати на затвердження Міністерству аграрної політики та продовольства їх ліквідаційний баланс та акти приймання-передачі цілісних майнових комплексів відповідних підприємств. Утворено державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - підприємство) з віднесенням його до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства. Установлено, що статутний капітал підприємства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств компанії, що ліквідуються, з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів підприємства. Міністерству аграрної політики та продовольства: затвердити у місячний строк статут підприємства, передбачивши в ньому, зокрема, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства здійснює Кабінет Міністрів України за поданням Міністра аграрної політики; здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з утворенням підприємства, його державною реєстрацією та включенням до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації; подати у тримісячний строк пропозиції щодо приведення актів Кабінету Міністрів України у відповідність з цією постановою та привести власні нормативно-правові акти у відповідність з цією постановою; разом із компанією забезпечити підприємство матеріально-технічними засобами, необхідними для організації його діяльності, і визначити приміщення для його розміщення; розглянути питання щодо можливості передачі до статутного капіталу підприємства будівлі, загальною площею 6767,8 кв.метра, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Саксаганського,1.

Згідно з актом приймання передачі від 30.03.2011 №42 цілісний майновий комплекс ДП ДАК Хліб України, у тому числі Кременчуцький комбінат хлібопродуктів, передано Державному підприємству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (а.с.42-54, том 1).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764, відповідно до яких Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо перетворення державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України у Державне публічне акціонерне товариство Державна продовольчо-зернова корпорація України, визначивши, що повноваження з управління корпоративними правами здійснює зазначене Міністерство. Установлено, що 100% акцій державного публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України, які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України; державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Доручено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з перетворенням державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325 реорганізовано Державне підприємство Державна продовольчо-зернова корпорація України шляхом його перетворення у Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо зернова корпорація України та установлено, що товариство є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України. Установлено, що статутний капітал товариства формується на базі майна державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Утворено комісію з корпоратизації державного підприємства «Державна продовольчо-зернова компанія України» у складі згідно з додатком 2.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 №634 Про деякі питання діяльності ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України створено Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо-зернова корпорація України та затверджено Статут товариства, пунктами 1.4, 1.6 якого визначено, що засновником товариства є держава, в особі Кабінету Міністрів України, повноваження з управління корпоративними правами здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України, а товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Актом приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків до Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України від 18.11.2011 Державним підприємством Державна продовольчо-зернова корпорація України передано, а Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України прийнято, майновий комплекс ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відповідно з додатками, які є невід`ємною частиною цього акту (а.с.55, том 1). Спірний цілісний майновий комплекс входив до складу переданого майна.

22.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком Вадимом Вікторовичем прийнято оскаржуване рішення (з відкриттям розділу) про проведення державної реєстрації прав приватної власності на цілісний майновий комплекс, загальною площею 20572,3 кв.м, що розташований за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.1905 року, буд.21, за Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України». За результатами цього рішення зареєстрований об`єкт нерухомого майна цілісний майновий комплекс, комплекс будівель та споруд, та 22.08.2016 внесений запис №16024765 про право приватної власності на вказане майно за ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Підставою для реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості стали наступні документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.05.2006 серія ЯЯЯ №430848, видане Кременчуцькою міською радою Полтавської області; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.06.2008 № 19140732; акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 30.03.2011 №42, акт приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків від 18.11.2011, наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325; наказ Міністерства аграрної політики та промисловості України від 17.11.2011 №634; Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна від 23.01.2015, інвентаризаційна справа № 2850.

Предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання недійсними та скасування рішення від 22.01.2016 про державну реєстрацію та запису про право власності на спірний цілісний майновий комплекс та визнання права власності за державою.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", частинами 3, 4 ст.23 якої встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Згідно з положенням частин 3, 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статус позивача.

Аналіз частин 3 - 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Отже, при визначенні виключних випадків представництва прокурора у суді слід брати до уваги такі обставини: наявність органу, який має виконувати свої повноваження самостійно, або відсутність такого органу. При цьому підстави представництва інтересів держави прокуратурою у двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 26.02.2019 у справі № 905/803/18.

Звертаючись з даним позовом в інтересах держави, прокурор визначив позивачем Кабінет Міністрів України, при цьому залучивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Міністерство аграрної політики та продовольства України, обґрунтувавши позов тим, що за відсутності волевиявлення держави неправомірно передано цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів у приватну власність товариства. Власником спірного нерухомого майна є держава в особі Кабінету Міністрів України, у зв`язку із чим спірне майно підлягає поверненню у власність держави в особі Кабінету Міністрів України.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону, застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Згідно з частинами 1, 2 ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Частиною 2 ст.19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

Положеннями пункту 1 частини 1 ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів, зокрема, здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Відповідно статті 37 Закону України Про Кабінет Міністрів України Кабінет Міністрів України може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення його повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Інтереси Кабінету Міністрів України у судах представляє Міністерство юстиції України, якщо інше не передбачено законами України або актами Кабінету Міністрів України. Органи виконавчої влади, державні підприємства, установи та організації зобов`язані на вимогу Кабінету Міністрів України або Міністерства юстиції України в установлений ними строк подати матеріали, необхідні для розгляду справ у судах.

Статтею 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України. Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Частинами 2, 3 ст.3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною 1 ст.6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Положеннями частин 1, 2, 8, 9, 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр. Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Накази міністерства або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Накази міністерства можуть бути скасовані Кабінетом Міністрів України повністю чи в окремій частині. Скасування наказу міністерства Кабінетом Міністрів України має наслідком припинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання скасованого наказу міністерства, здійснення повноважень, визначених цим наказом.

Згідно з Положенням про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 №1119, Міністерство аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінагрополітики є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що здійснює контроль за діяльністю державних підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Мінагрополітики у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Накази Мінагрополітики, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Отже, законом на Кабінет Міністрів України покладено повноваження, зокрема, щодо управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами; спрямування та координації роботи міністерств та інших органів виконавчої влади; а також контролю за діяльністю міністерств. У разі необхідності при здійсненні цих повноважень Кабінет Міністрів України має право звертатися до суду з відповідним позовом.

На міністерство законом покладено функції щодо забезпечення формування та реалізації державної політики у визначеній законодавством сфері, для чого міністерство виносить обов`язкові для виконання накази.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 Про заходи з утворення Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України, постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593, якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325, від 17.11.2011 №634 Про деякі питання діяльності ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України на Міністерство аграрної політики та продовольства України покладені повноваження щодо управління корпоративними правами ДАК «Хліб України», ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно зі ст.3 вказаного Закону об`єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій.

Статтею 16 Закону встановлено, що контроль за виконанням функцій з управління об`єктами державної власності здійснюють Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, уповноважені органи управління, органи державної контрольно-ревізійної служби, інші контролюючі органи шляхом проведення аналізу законності та оцінки ефективності виконання суб`єктами управління визначених обов`язків відповідно до законодавства України.

Отже, управління корпоративними правами ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України здійснює безпосередньо Міністерство аграрної політики та продовольства України, а Кабінет Міністрів України є засновником та акціонером вказаного товариства.

З огляду на зазначене, прокурор у зверненні до суду з позовом безпідставно не визначив Міністерство аграрної політики та продовольства України як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу співпозивача, оскільки міністерство є уповноваженим органом з управління корпоративними правами держави як власника 100% акцій ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Також з нормативно-правових актів убачається, що і Кабінет Міністрів України, і Міністерство аграрної політики та продовольства України є уповноваженими органами, які для здійснення своїх повноважень мають право самостійно звернутися до суду.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді у правовідносинах, пов`язаних із управління корпоративними правами держави не допускається, що свідчить про відсутність у прокурора процесуальної дієздатності для подання даного позову.

Матеріали справи містять лист за вих.№05/2-632вих18 від 05.06.2018 прокуратури Полтавської області, адресований Секретаріату Кабінету Міністрів України, в якому прокурор просить поінформувати прокуратуру щодо наявного волевиявлення як власника майна на зміну власності з державної на приватну за ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на цілісний майновий комплекс «Кременчуцький комбінат хлібопродуктів» вжитих заходів, у тому числі судового захисту порушених прав з даного приводу, за можливості надати завірені копії підтверджуючих документів (а.с.199, том 1).

Секретаріат Кабінету Міністрів України листом від 13.06.2018 надіслав вказане повідомлення прокуратури Міністерству аграрної політики та продовольства України та Міністерству юстиції України для розгляду в установленому порядку (а.с.200, том 1).

Міністерство аграрної політики та продовольства України у листі за вих.№37-27-15/18517 від 24.07.2018 зазначило, що за результатами розгляду листа прокуратури Полтавської області Міністерству стало відомо про оформлення за ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» права приватної власності на цілісний майновий комплекс «Кременчуцький комбінат хлібопродуктів», у зв`язку з чим заходи судового захисту Міністерством не вживались (а.с.201, том 1).

Листом за вих.№05/1-581вих-8 від 09.11.2018 Генеральна прокуратура України доручає прокуратурі Полтавської області відповідно до частини 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» пред`явити позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (а.с.202, том 1).

19.11.2018 прокуратура Полтавської області листом за вих.№05/2-116вих18 повідомила Кабінет Міністрів України, що прокуратурою вивчено стан законності у сфері захисту державної власності, у тому числі щодо вибуття майна з власності держави шляхом приватизації або корпоратизації об`єктів нерухомого майна. Ураховуючи наявність порушень економічних інтересів держави, прокуратура області звертається до господарського суду Полтавської області в інтересах Кабінету Міністрів України до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука В.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство аграрної політики та продовольства України, з позовною заявою про визнання незаконними та скасування рішення, запису про право власності, визнання права власності за державою Україна, про що повідомляє відповідно до вимог частини4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.203, том 1).

Отже, прокурором дотримано процедуру, встановлену частиною третьою та четвертою ст.23 Закону України «Про прокуратуру», яка передує зверненню до суду з відповідним позовом, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідні уповноважені органи держави, у даному випадку це Кабінет Міністрів України та Міністерство аграрної політики та продовольства України, виконуючи свої функції, не позбавлені можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

У позовній заяві позивач посилається на те, що Кабінетом Міністрів України не вжито заходів щодо усунення порушень законодавства, що призвели до вибуття з державної власності цілісного майнового комплексу Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, що свідчить про невиконання уповноваженим органом своїх обов`язків з належного управління, ефективного використання та збереження державного майна.

Господарський суд у рішенні встановив, що позивач, який наділений повноваженнями для звернення до суду, таких заходів не вживав, що призвело до вибуття спірного майнового комплексу з державної власності.

Колегія суддів зазначає, що усі дії учасників спірних правовідносин, у тому числі відносно спірного цілісного майнового комплексу, були спрямовані на обов`язкове виконання нормативних актів - постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 Про заходи з утворення Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України; постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764»; наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325 та від 17.11.2011 №634 Про деякі питання діяльності ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України, які є чинними, дійсними та не оскаржені прокурором у встановленому Законом порядку. Накази Міністерства не скасовані і Кабінетом Міністрів України. Отже, виконання вищезазначених постанов Кабінету Міністрів України та наказів Міністерства уповноваженими органами не свідчать про відсутність волевиявлення держави щодо вибуття спірного майнового комплексу з власності держави до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація».

Прокурор, звертаючись з позовом, не наводить підстав та обґрунтувань щодо незаконності вищезазначених постанов Кабінету Міністрів України та наказів Міністерства.

Колегія суддів зазначає, що сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Окрім того, про незаконність прийнятих Кабінетом Міністрів України постанов відносно спірного нерухомого майна не зазначає, ані Кабінет Міністрів України, ані Міністерство аграрної політики та продовольства України.

У даній справі не убачається обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Міністерством аграрної політики та продовольства України та Кабінетом Міністрів України, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Частиною 1 пункту 4 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 1 ст.278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи щодо процесуальної дієздатності прокурора, з огляду на наявність підстав, установлених пунктом 1 частини 1 ст.226, пунктом 1 ст.278 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про скасування рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 із залишенням позову без розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із скасуванням судового рішення та залишенням позову без розгляду судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покладається на прокуратуру Полтавської області.

Керуючись ст.226, 269, 270, 275, пунктом 1 ст. 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 скасувати.

Позовну заяву першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України залишити без розгляду.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.11.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов