РІШЕННЯ

04 листопада 2019 року м. ТернопільСправа № 921/490/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянувши справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства "Староконстянтинівський спеціалізований кар`єр", вул. Кар`єрна, 26, с. Красносілка, Староконстянтинівський район, Хмельницька область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", вул. Лозовецька, 13, м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в розмірі 580 773,79 грн (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

За участю учасників справи:

від позивача: Пастух В.Л. - представник (протокол засідання наглядової ради товариства від 02.05.2019),

від відповідача: не з"явився

Судові процедури

У судових засіданнях представникам сторін роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Сторони, за правилами статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Учасникам судового процесу оголошено склад суду.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило.

Суть справи.

Приватне акціонерне товариство "Староконстянтинівський спеціалізований кар`єр", с. Красносілка, Староконстянтинівський район, Хмельницька область звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", м.Тернопіль про стягнення заборгованості.

Відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.08.2019 відкрито провадження у справі №921/490/19 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 05.09.2019.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначене на 05.09.2019.

Відповідно до частини 4 статті 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Протокольними ухвалами від 05.09.2019 та від 19.09.2019 підготовче засідання відкладалося відповідно на 19.09.2019 та на 07.10.2019, про що повідомлено учасника справи - відповідача, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/490/19 до судового розгляду по суті на 24.10.2019.

Також, 05.09.2019 позивачем через канцелярію суду подано заяву (вх. №15789) про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" на користь Приватного акціонерного товариства "Староконстянтинівський спеціалізований кар`єр" заборгованість у розмірі 630 773,79 грн, з яких: основного боргу у розмірі 435 595,90 грн, інфляційних втрат в розмірі 18 577,59 грн, 25% річних у розмірі 72 976,94 грн та пеню в розмірі 103 623,36 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2019 заяву про зменшення розміру позовних вимог, прийнято до розгляду. Отже, ціна позову, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог - 630 773,79 грн, з яких: основний борг у розмірі 435 595,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 18 577,59 грн, 25% річних у розмірі 72 976,94 грн та пеня в розмірі 103 623,36 грн.

19.09.2019 позивачем через канцелярію суду подано заяву (вх. №16907) про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" на користь Приватного акціонерного товариства "Староконстянтинівський спеціалізований кар`єр" заборгованість у розмірі 580 773,79 грн, з яких: основний борг у розмірі 385 595,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 18 577,59 грн, 25% річних у розмірі 72 976,94 грн та пеня в розмірі 103 623,36 грн.

Ухвалою суду від 19.09.2019 заяву про зменшення розміру позовних вимог, прийнято до розгляду, на підставі статті 46 ГПК України.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 24.10.2019 розпочато розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 24.10.2019 розгляд справи відкладався на 04.11.2019 , про що повідомлено учасника справи - відповідача, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 04.11.2019, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, проведення судових дебатів суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено умови договору поставки гранітної продукції №48-18 від 01.02.2018.

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, просить суд задоволити позов.

Заперечення відповідача.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, положення статті 13 ГПК України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без їх участі, за наявними у ній матеріалами.

Також, беручи до уваги, що учасники справи, зокрема відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами на подання відзиву, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, відповідач не позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 лютого 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Старокостянтинівський спеціалізований кар"єр" (Постачальник/позивач), з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" (Покупець/відповідач), з іншої сторони укладено договір поставки №48-18, відповідно до умов якого, Постачальник зобов"язується передавати у власність Покупця гранітну продукцію (товар), а Покупець зобов"язується прийняти товар і оплатити його вартість ( п.1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони домовились, що асортимент та види товару, його кількість, вартість вказується у залізничних накладних, видаткових накладних (в залежності від умов поставки товару) (накладних), які вважаються невід"ємною частиною Договору з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та/або в Додатках до Договору.

Датою поставки (відвантаження) товару вважається дата, зазначена в залізничній накладній на штемпелі станції відправлення, або в видатковій накладній. Поставка товару здійснюється на підставі даного Договору на умовах та в строки, які узгоджуються сторонами в накладних та/або в Додатках до Договору (п.2.3, п. 2.4 Договору).

Згідно п.2.5 Договору, особа, що поставила підпис на накладній являється уповноваженою особою Покупця перед Постачальником на погодження Покупцем асортименту, кількості, ціни поставленого товару.

Пунктом 3.1, пунктом 3.5 Договору, ціна на Товар та загальна вартість кожної партії визначаються сторонами в накладних, та/або в Додатках до Договору, які є невід`ємною частиною Договору. 3агальна вартість Договору визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма видатковими накладними, залізничними накладними, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Оплата товару здійснюється Покупцем на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури та/або накладної чи Додатка до Договору. За взаємним погодженням сторін поставка товару може здійснюватись з відстрочкою платежу. В даному випадку Покупець проводить оплату за товар до останнього числа (31, 30, 28 - в залежності від кількості днів в місяці) поточного місяця в якому було отримано Покупцем Товар. Підтвердженням погодження є отримання товару Покупцем. Розрахунок за партію товару отриманого з відстрочкою платежу здійснюється Покупцем згідно (та/або): рахунку-фактури, видаткових накладних, залізничних накладних (в залежності від умов поставки Товару) (п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Договору).

Згідно п. 10.1 Договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь якому випадку до його повного виконання сторонами.

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар (назва товару, кількість, ціна та загальна сума, зазначені у видаткових накладних) на загальну суму 2 156 446,70 грн, про що свідчать видаткові накладні №252 від 05.03.2018 на суму 31431,00 грн, №348 від 26.03.2018 на суму 49949,46 грн, №378 від 28.03.2018 на суму 17052,00 грн, №412 від 30.03.2018 на суму 155398,32 грн, №413 від 31,03.2018 на суму 155398,32 грн, №553 від 14.04.2018 на суму 215596,08 грн, №1501 від 01.06.2018 на суму 57224,26 грн, №1799 від 20.06.2018 на суму 132300,90 грн, №2062 від 04.07.2018 на суму 68890,96 грн, №2207 від 16.07.2018 на суму 135667,80 грн, №2548 від 02.08.2018 на суму 112595,40 грн, №2749 від 16.08.2018 на суму 92530,80 грн, №2968 від 01.08.2018 на суму 173079,60 грн, №3218 від 18.09.2018 на суму 190877,40 грн, №3380 від 01.10.2018 на суму 157195,80 грн, №3606 від 18.10.2018 на суму 76852,20 грн, №3751 від 01.11.2018 на суму 136442,40 грн, №3945 від 16.11.2018 на суму 104 988,60 грн, №4023 від 02.12.2018 на суму 86179,20 грн, №4094 від 17.122018 на суму 6796,20 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Однак, відповідач свої договірні зобов"язання щодо оплати за отриманий товар виконав лише частково у розмірі 1 670 850,80 грн, про що свідчать платіжні доручення.

Як стверджує позивач, відповідач порушив умови договору поставки щодо строків оплати за товар, у зв"язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 485 595,90 грн (на момент звернення з даним позовом до суду).

Крім того, відповідачем здійснено часткову сплату боргу у розмірі 100 000,00 грн у добровільному порядку, вже після відкриття провадження у справі №921/490/19, про що свідчать платіжні доручення №953 від 12.08.2019 на суму 50 000,00 грн та №1009 від 17.09.2019 на суму 50 000,00 грн.

Отже, борг відповідача перед позивачем становить 385 595,90 грн (з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог), які прийняті судом до розгляду.

Позивачем, відповідно до п.6.5 Договору поставки, нараховано відповідачу пеню за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 у розмірі 103 623,36 грн.

Також, згідно п. 6.3 Договору та вимог статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано 25% річних за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 в розмірі 72 976,94 грн та інфляційні втрати за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 в розмірі 18 577,59 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Розглянувши матеріали справи, пояснення представника позивача, подані ним докази судом встановлено наступне.

Оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору поставки №48-18 від 01.02.2018, який за правовою природою є договором поставки.

Норми права, які застосував суд.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Правовідносини, що склалися між сторонами, випливають із договору, який по своїй правовій природі є договором поставки та, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Як визначено статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Статтями 662, 663 Цивільного кодексу України визначено, що Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За приписами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В силу приписів статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки

Виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою (частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 стаття 550 Цивільного кодексу України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Стаття 625 Цивільного кодексу України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити борг з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (П.п. 3.1., 3.2.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Мотивована оцінка судом аргументів наведених учасником справи.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що склалися між сторонами, випливають із договору, який по своїй правовій природі є договором поставки та, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору поставки №48-18 від 01.02.2018, за умовами якого Постачальник зобов"язався передавати у власність Покупця гранітну продукцію (товар), а Покупець зобов"язався прийняти товар і оплатити його вартість ( п.1.1 Договору).

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №48-18 від 01.02.2018, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 156 446,70 грн, що підтверджується видатковими накладними №252 від 05.03.2018 на суму 31431,00 грн, №348 від 26.03.2018 на суму 49949,46 грн, №378 від 28.03.2018 на суму 17052,00 грн, №412 від 30.03.2018 на суму 155398,32 грн, №413 від 31,03.2018 на суму 155398,32 грн, №553 від 14.04.2018 на суму 215596,08 грн, №1501 від 01.06.2018 на суму 57224,26 грн, №1799 від 20.06.2018 на суму 132300,90 грн, №2062 від 04.07.2018 на суму 68890,96 грн, №2207 від 16.07.2018 на суму 135667,80 грн, №2548 від 02.08.2018 на суму 112595,40 грн, №2749 від 16.08.2018 на суму 92530,80 грн, №2968 від 01.08.2018 на суму 173079,60 грн, №3218 від 18.09.2018 на суму 190877,40 грн, №3380 від 01.10.2018 на суму 157195,80 грн, №3606 від 18.10.2018 на суму 76852,20 грн, №3751 від 01.11.2018 на суму 136442,40 грн, №3945 від 16.11.2018 на суму 104 988,60 грн, №4023 від 02.12.2018 на суму 86179,20 грн, №4094 від 17.122018 на суму 6796,20 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб (містяться в матеріалах справи).

Пунктом 2.1 Договору сторони домовились, що асортимент та види товару, його кількість, вартість вказується у залізничних накладних, видаткових накладних (в залежності від умов поставки товару) (накладних), які вважаються невід"ємною частиною Договору з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та/або в Додатках до Договору.

Як визначено п.2.3, п.2.4 Договору, датою поставки (відвантаження) товару вважається дата, зазначена в залізничній накладній на штемпелі станції відправлення, або в видатковій накладній. Поставка товару здійснюється на підставі даного Договору на умовах та в строки, які узгоджуються сторонами в накладних та/або в Додатках до Договору.

Згідно п.2.5 Договору, особа, що поставила підпис на накладній являється уповноваженою особою Покупця перед Постачальником на погодження Покупцем асортименту, кількості, ціни поставленого товару.

Таким чином, отримання товару відповідачем стверджується підписом останнього та його представниками про отримання товару на видаткових накладних.

У відповідності до вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначає, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно договору.

За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме поставки товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Отже, видаткова накладна є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних зобов`язань, та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Саме таким вимогам і відповідають видаткові накладні, які засвідчують встановлений факт здійснення господарської операції.

За таких обставин, у відповідача виник обов"язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Статтями 662, 663 Цивільного кодексу України визначено, що Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 Цивільного кодексу України ).

Умовами договору, зокрема пунктом 3.1, пунктом 3.5 Договору визначено, що ціна на Товар та загальна вартість кожної партії визначаються сторонами в накладних, та/або в Додатках до Договору, які є невід`ємною частиною Договору. 3агальна вартість Договору визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма видатковими накладними, залізничними накладними, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Договору сторони домовились, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури та/або накладної чи Додатка до Договору. За взаємним погодженням сторін поставка товару може здійснюватись з відстрочкою платежу. В даному випадку Покупець проводить оплату за товар до останнього числа (31, 30, 28 - в залежності від кількості днів в місяці) поточного місяця в якому було отримано Покупцем Товар. Підтвердженням погодження є отримання товару Покупцем. Розрахунок за партію товару отриманого з відстрочкою платежу здійснюється Покупцем згідно (та/або): рахунку-фактури, видаткових накладних, залізничних накладних (в залежності від умов поставки Товару).

Отже, розрахуватися за товар, відповідач повинен відповідно до п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Договору.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи та стверджує позивач, відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати за отриманий товар виконав частково у розмірі 1 670 850,80 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (містяться в матеріалах справи), а тому основний борг на момент подання позову становив 485 595,90 грн.

Крім того, відповідачем здійснено часткову сплату боргу у розмірі 100 000,00 грн у добровільному порядку, вже після відкриття провадження у справі №921/490/19, про що свідчать платіжні доручення №953 від 12.08.2019 на суму 50 000,00 грн та №1009 від 17.09.2019 на суму 50 000,00 грн.

Таким чином, на момент винесення рішення, борг відповідача перед позивачем становить 385 595,90 грн ( з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог), які прийняті до розгляду, на підставі статті 46 ГПК України (ухвалами суду від 05.09.2019 та від 19.09.2019).

Отже, основний борг відповідача перед позивачем станом на дату прийняття рішення становить 385 595,90 грн.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 385 595,90 грн, який неоплачений станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 103 623,36 грн, суд зазначає наступне:

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки.

Так, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків оплати за поставку товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню у розмірі 103 623,36 грн за період з 01.01.2019 по 31.07.2019.

Пунктами 6.1, 6.3, 6.4, 6.5 Договору сторони домовились, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором винна Сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим Договором. У разі порушення термінів оплати Товару (п.4.3. Договору), Покупець за вимогою Постачальника сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі 0,3 % від суми несплати за кожен день прострочення виконання зобов`язання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони погодилися встановити позовну давність тривалістю у три роки для вимог про стягнення неустойки (пені). Сторони погоджуються, що неустойка (пеня) за цим Договором стягуються за весь період прострочення, без урахування норми ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно обмеження такого строку шістьма місяцями.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Судом, враховуючи умови договору (п.п.6.3, 6.4, 6.5), якими сторони погодили нарахування пені, перевірено розрахунок, за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ, пені за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 та вважає вірно обрахованим, а тому позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 103 623,36 грн, правомірно заявленими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення 25% річних за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 в розмірі 72 976,94 грн та інфляційних втрат за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 в розмірі 18 577,59 грн, суд зазначає наступне:

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити борг з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами 6.1, 6.2 Договору сторони домовились, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором винна Сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим Договором. У разі порушення термінів оплати Товару (п.4.3. Договору), Покупець за вимогою Постачальника сплачує на користь Постачальника суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 25 відсотків річних від суми заборгованості.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (П.п. 3.1., 3.2.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом, перевірено розрахунок, за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ, 25% річних за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 в розмірі 72 976,94 грн та вважає вірно обрахованим, а тому позовні вимоги щодо стягнення 25% річних у розмірі 72 976,94 грн, такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявленими.

Судом, також, перевірено розрахунок за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ інфляційних втрат за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 в розмірі 18 577,59 грн, та вважає вірно обрахованим, а тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 18 577,59 грн, такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявленими.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи викладене, суд позовні вимоги визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" на користь Приватного акціонерного товариства "Староконстянтинівський спеціалізований кар`єр" 385 595,90 грн боргу, 103 623,36 пені, 18 577,59 грн інфляційних втрат, 72 976,94 грн - 25% річних.

Судові витрати.

Щодо судового збору у розмірі 10 206,62 грн.

Заявником при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 10 206,62 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7453 від 01.08.2019.

Ухвалами суду від 05.09.2019 та від 19.09.2019 зменшено розмір позовних вимог, відповідно до вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, сума судового збору з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 8711,61 грн.

Частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Отже, для повернення судового збору у розмірі 1495,01 грн, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог, позивачу необхідно звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 8711,61 грн суд покладає на відповідача (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) та підлягає стягненню в користь позивача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 8711,61 грн покласти на відповідача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", вул. Лозовецька, 13, м. Тернопіль, ідентифікаційний номер 01268970 на користь Приватного акціонерного товариства "Староконстянтинівський спеціалізований кар`єр", вул. Кар`єрна, 26, с. Красносілка, Староконстянтинівський район, Хмельницька область, ідентифікаційний номер 05471885 - 385 595,90 грн боргу, 103 623,36 пені, 18 577,59 грн інфляційних втрат, 72 976,94 грн 25% річних, 8 711,61 грн судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "19" листопада 2019 року.

Суддя Я.Я. Боровець