ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" листопада 2019 р. Cправа № 902/856/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до: Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (вул. Воїнів інтернаціоналістів, буд. 2-Е, м. Вінниця, 21030)

про стягнення 92350,87 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився

У С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 14/4-1503 від 23.09.2019 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" 56 055,99 грн - пені, 7 017,75 грн - три проценти річних, 29 277,13 грн - інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на укладення з відповідачем Договору купівлі-продажу природного газу № 4891/1617-КП-1 від 31.10.2016 відповідно до умов якого останньому в період з грудня 2016 року по вересень 2017 року передано природний газ на загальну суму 1 126 906,11 грн, за який Дочірнє підприємство "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" розрахувалось несвоєчасно, чим порушило умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п. 6.1. Договору.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 56 055,99 грн пені, 7 017,75 грн три проценти річних, 29 277,13 грн інфляційних втрат за вказаним Договором.

Ухвалою суду від 15.10.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/856/19 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 12.11.2019.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився. В заяві № 14/4-655-19 від 08.11.2019 за підписом представника позивача за довіреністю - адвоката Безпалюка О.Л., що надійшла на адресу суду 12.11.2019, представник підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. Пояснень причин неявки та доказів, визначених ухвалою суду не подав. Про розгляд справи останній повідомлений ухвалою суду від 15.10.2019, яка вручена відповідачу під розписку 26.10.2019. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 019).

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання.

При цьому, статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

За таких обставин, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з неявкою представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 12.11.2019 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, Постачальник) та Дочірнім підприємством "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (відповідач, Споживач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 4891/1617-КП-1 (надалі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Постачальник зобов`язується постачати Споживачем у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Згідно із п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 560 тис.куб.

Обсяги природного газу, що планується поставити з цим Договором, повністю забезпечують Споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2. цього Договору. (п. 2.2. Договору)

Плановий обсяг за цим Договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. (п. 2.3. Договору)

Відповідно до п. 3.4. Договору приймання-передачі природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Розділом 5 Договору сторонами погоджено ціну на газ.

За змістом п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим Договором з 01 жовтня 2016 року становить 5 916,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% - 1 183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ - 7 099,20 грн.

Згідно із п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

Додатковими угодами № 1 від 31.10.2016, № 2 від 22.11.2016 та № 3 від 21.12.2016 до Договору сторонами внесено зміни до умов Договору щодо коригування ціни на газ.

Додатковою угодою № 4 від 23.01.2017 до Договору сторонами внесено зміни та доповнення до умов Договору щодо коригування планових обсягів природного газу, внесення змін і доповнень до Договору.

Додатковими угодами № 5 від 24.01.2017 та № 6 від 24.02.2017 до Договору сторонами внесено зміни до умов Договору щодо коригування ціни на газ.

Додатковою угодою № 7 від 31.03.2017 до Договору сторонами внесено зміни до умов Договору щодо періоду поставки природного газу, та погоджено поставку Постачальником Споживачу природного газу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року обсягом до 79,0 тис.куб. метрів; щодо ціни природного газу; щодо відповідальності сторін та внесення змін і доповнень до Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем у період з грудня 2016 року по вересень 2017 року передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 1 126 906,11 грн, на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (а.с. 47-51).

Так, за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 року позивач передав, а відповідач прийняв 105,429 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю 904 327,79 грн.

За актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 року позивач передав, а відповідач прийняв 25,051 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю 209 797,12 грн.

За актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2017 року позивач передав, а відповідач прийняв 1,090 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю 10 342,62 грн.

За актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2017 року позивач передав, а відповідач прийняв 0,102 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю 967,84 грн.

За актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2017 року позивач передав, а відповідач прийняв 0,155 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю 1 470,74 грн.

Відповідач в свою чергу за поставлений природний газ розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору.

Остаточний розрахунок з позивачем за поставлений природний газ відповідачем здійснено 12.01.2018, що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою "Операції по Договору № 4891/1617-КП-1, Підприємство "Теплокомуненерго Маяк ДП ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» з 01.10.2016 по 31.05.2018 (а.с.21-26).

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної оплати отриманого природного газу слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У п. 8.2. Договору, в редакції Додаткової угоди № 7 від 31.03.2017, сторонами погоджено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми основного боргу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Умовами п. 10.3. Договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у томі числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення боржника по сплаті отриманого природного газу суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та нормам чинного законодавства.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум пені, 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем правильно визначені періоди і розміри прострочених платежів відповідно до умов Договору та додаткових угод до нього, а також застосовано передбачені цими правочинами ставки пені в різні періоди в залежності від дати, з якої вступають в дію внесені відповідними додатковими угодами зміни в основний договір.

При цьому, використана позивачем ставка пені не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що застосовується протягом періоду прострочення, а період нарахування пені обмежений 6-ма місяцями від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги являються правомірними та обґрунтованими (7 017,75 грн 3 % річних, 29 277,13 грн інфляційних втрат, 56 055,99 грн пені).

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку (3 % річних, інфляційних втрат та пені), не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (вул. Воїнів інтернаціоналістів, буд. 2-Е, м. Вінниця, 21030, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Богдана Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) - 56 055 (п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят п`ять) грн 99 коп - пені; 7 017 (сім тисяч сімнадцять) грн 75 коп. - 3% річних; 29 277 (двадцять дев`ять тисяч двісті сімдесят сім) грн 13 коп. - інфляційних втрат, 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 листопада 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

3 - відповідачу (вул. Воїнів інтернаціоналістів, буд. 2-Е, м. Вінниця, 21030)