ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 910/17763/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - Білтчак Х.В. (ордер КС№493632 від 12.04.2019)

третьої особи 1 - Янголь О.О. (довіреність №18-0014/9213 від 19.02.2019)

третьої особи 2 - не з`явився

третьої особи 3 - Лець Ю.В. (ордер КС№388786 від 14.11.2019)

третьої особи 4 - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»

про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1. Національний банк України;

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)»;

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Завод бурового обладнання»,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Національного банку України

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»;

Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А.

про визнання недійсним договору,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)»;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Завод бурового обладнання»;

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір відступлення права вимоги від 04.02.2015 підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої, другої статті 203, статті 215, статті 579 ЦК України та статей 7, 17 Закону України «Про заставу», оскільки укладений без письмової згоди Національного банку України (заставодержателя) з порушенням пунктів 3.4.2, 3.4.5 Договору застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014, укладеного між позивачем та Національним банком України.

3. Позивач також просив витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» права вимоги за:

- кредитним договором № 196/12-КL від 28.08.2012, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)» та Публічним акціонерним банком «Златобанк», разом із змінами до нього;

- договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., 28.08.2012 за реєстровим номером 2184, з усіма додатковими угодами до нього;

- договором застави корпоративних прав (прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Завод бурового обладнання») № б/н від 30.08.2012, з усіма додатковими угодами до нього,

шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Златобанк» прав вимоги за:

- кредитним договором № 196/12-КL від 28.08.2012, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)» та Публічним акціонерним банком «Златобанк», разом із змінами до нього;

- договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., 28.08.2012 за реєстровим номером 2184, з усіма додатковими угодами до нього;

- договором застави корпоративних прав (прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Завод бурового обладнання») № б/н від 30.08.2012, з усіма додатковими угодами до нього;

та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» повернути Публічному акціонерному товариству «Златобанк» оригінали наступних документів:

- кредитний договір №196/12-KL від 28.08.2012, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)», з усіма змінами та доповненнями до нього;

- договір іпотеки, посвідчений 28.08.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за реєстровим № 2184, укладений Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)», з усіма змінами та доповненнями до нього;

- договір застави корпоративних прав (права на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)» від 30.08.2012 з усіма змінами та доповненнями до нього.

4. Окрім того, позивач просив скасувати:

- запис про внесення змін до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 12944475 щодо зміни обтяжувача, вчинений 04.02.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. на підставі Договору відступлення прав вимоги від 04.02.2015, посвідчений Джуринською Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»;

- зміни в запис про реєстрацію іпотек 1285063 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо іпотекодержателя внесені на підставі Договору відступлення прав вимоги від 04.02.2015, посвідчений Джуринською Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»;

- зміни в запис про реєстрацію обтяження 1285130 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обтяжувача, внесені на підставі Договору відступлення прав вимоги від 04.02.2015, посвідчений Джуринською Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

5. Національний банк України, як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, 10.11.2017 звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А. про визнання недійсним з моменту укладення Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

6. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Національний Банк України зазначав, що Договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим номером 236 підлягає визнанню недійсним з моменту укладення на підставі частини першої, другої статті 203, статей 215, 579, 586 ЦК України та статей 7, 17 Закону України «Про заставу», оскільки Національний банк України (заставодержатель за Договором застави майнових прав № 12/ЗМП від 05.03.2014) не надавав згоди на відчуження майнових прав за Кредитним договором №196/12-KL від 28.08.2012, що є порушенням пунктів 3.4.2, 3.4.5 Договору застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014, укладеного між позивачем та Національним банком України.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 (суддя Чинчин О.В.) у справі №910/17763/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про визнання недійсним договору. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Національного банку України до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

8. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 (колегія суддів у складі: Кропивна Л.В., Зеленіна В.О., Мальченко А.О.) рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Національного банку України та прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Національного банку України до ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс». В іншій частині рішення залишено без змін.

9. Постановою Верховного Суду касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі №910/17763/17 скасовано повністю, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А., Буравльов С.І.) у справі №910/17763/17 рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 скасовано, провадження у справі №910/17763/17 закрито.

Стислий виклад вимог касаційних скарг

11. Національний банк України у касаційній скарзі просить суд ухвалене у справі рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Златобанк» і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Златобанк» задовольнити повністю. Скаржник також просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. В обґрунтування доводів касаційної скарги заявник зазначає про те, що апеляційний господарський суд безпідставно закрив провадження у справі №910/17763/17 з посиланням на пункт 2 частини першої статті 175 ГПК України, оскільки у справах №910/4678/16 та №910/14716/17 не досліджувалось питання наявності письмової згоди Національного банку України як заставодержателя на укладання договору відступлення прав вимоги від 04.02.2017 та правові наслідки відсутності такої згоди. Крім того, у справах №910/4678/16 та №910/14716/17 та у даній справі №910/17763/17 суб`єктний склад учасників є різним.

13. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Златобанк» про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги від 04.02.2017, скаржник вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, укладеного між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс», з підстав недотримання вимог частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» може бути заявлена лише заставодержателем, тобто Національним банком України.

14. З посиланням на судову практику Великої Палати Верховного суду у справі №910/23799/16, скаржник вказує на те, що правом контролю за предметом застави та відповідно правом на звернення з позовом до суду наділений не лише заставодержатель (Національний банк України), а й заставодавець (ПАТ «Златобанк»), оскільки позов у даному випадку заявлений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» з метою збереження активів банку, у зв`язку з чим позивачем правомірно заявлено позов у даній справі.

Аргументи інших учасників справи

Доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

15. У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб погоджується із доводами Національного банку України щодо наявності підстав для скасування судових рішень у справі.

16. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, зазначає про те, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та пріоритетними. Відтак, уповноважена особа Фонду має вживати всі необхідні заходи для збереження активів банку з метою максимального задоволення вимог кредиторів банку.

17. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також посилається на ту обставину, що суб`єктний склад учасників, предмет та підстави позовів у справах №910/4678/16, №910/14716/17 та у справі №910/17763/17 є різним. При цьому в судових рішеннях у справах №910/4678/16, №910/14716/17 така підстава для визнання Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 як відсутність попередньої згоди Національного банку України не досліджувалась та не оцінювалась.

Доводи ТОВ «ФК «Фактор Плюс»

18. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Фактор Плюс» зазначає про наявність підстав для закриття провадження по даній справі, а також про те, що вимога про визнання договору про відступлення права вимоги від 04.02.2015 є неналежним способом захисту прав позивача в даних правовідносинах, а тому не підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» просить суд касаційну скаргу НБУ залишити без задоволення.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

19. 28.08.2012 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове Об`єднання (Україна)» (позичальник, боржник) укладено Кредитний договір №196/12-KL (далі - Кредитний договір від 28.08.2012), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору.

20. В забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове Об`єднання» зобов`язань за вказаним Кредитним договором від 28.08.2012 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове Об`єднання (Україна)» укладено Договір іпотеки від 28.08.2012, Договір застави корпоративних прав (права на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері - Завод бурового обладнання») від 30.08.2012.

21. 26.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» (вкладник) укладено договір банківського вкладу №82/1/1 (строком до 30-ти днів), за умовами якого вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 суму грошових коштів в гривні (вклад) у розмірі 59 371916,00 грн.

22. В забезпечення виконання умов Договору банківського вкладу №82/1/1 від 26.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» укладено Договір застави майнових прав від 26.12.2014 №82/1/1-S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2315.

23. 26.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги № 26/01-15/1, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за Договором банківського вкладу №82/1/1 (стоком на 30 днів) від 26.12.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» та Публічним акціонерним товариством «Златобанк».

24. 04.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги, за умовами якого з метою часткового виконання зобов`язань за Договором банківського вкладу №82/1/1 (строком на 30 днів) від 26.12.2014 щодо повернення новому кредитору депозиту в сумі 59 371 916,00 грн., в порядку та на умовах, визначених цим договором та Договором застави майнових прав №82/1/1-S від 26.12.2014, з урахуванням внесених до нього змін, первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор шляхом задоволення своїх прав як заставодержателя згідно умов договору застави, приймає належне первісному кредитору право вимоги на предмет застави, передбачений підпунктом 1.1.2 пункту 1.1 Договору застави, а саме право вимоги за: Кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове Об`єднання (Україна)» разом із змінами до нього.

25. Згідно з пунктом 1.1.1 вказаного договору, у зв`язку з відступленням прав за Кредитним договором від 28.08.2012 на підставі цього Договору здійснюється відступлення прав за договорами забезпечення, а саме за:

- Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., 28.08.2012 за реєстровим номером 2184, з усіма додатковими угодами до нього;

- Договором застави корпоративних прав (права на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері - Завод бурового обладнання») № б/н від 30.08.2012 та договорами про внесення змін до нього.

26. На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії «неплатоспроможних» №105 від 13.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» № 30 від 14.02.2015, згідно з яким з 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

27. Водночас, 05.03.2014 між Національним банком України (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (заставодавець) укладено Договір застави майнових прав № 12/ЗМ.

28. Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору, предметом застави є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичним та фізичними особами, перелік яких наведений у Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

29. Відповідно до Додатку №1 до Договору застави №12/ЗМП від 05.03.2014, в заставу Національного банку України передано, зокрема, майнові права за кредитним договором від 28.08.2012 № 196/12-KL, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» із Товариством з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)».

30. Звертаючись з позовом про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги 04.02.2015 (укладеного між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»), Національний Банк України зазначав, що правочин вчинено без згоди НБУ як заставодержателя майнових прав за Договором застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014. Вказуючи, що за умовами укладеного між НБУ та ПАТ «Златобанк» Договору застави майнових прав №12/ЗМП, (пункти 3.4.2, 3.4.5) будь-яке відчуження належних заставодавцю майнових прав потребувало згоди заставодержателя, Національний банк України вважає, що за відсутністю такої згоди договір відчуження майнових прав є недійсним в силу частини першої, другої статті 203, статей 215, 579, 586 ЦК України та статей 7, 17 Закону України «Про заставу».

31. Задовольняючи самостійні вимоги третьої особи - НБУ, місцевий господарський суд погодився з доводами НБУ і на підставі статей 7, 17 Закону України «Про заставу» та статей 579, 586 ЦК України визнав недійсним Договір відступлення прав вимоги, укладений 04.02.2015р. між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Господарський процесуальний кодекс України від 6 листопада 1991 року N 1798-XII у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII

32. Стаття 74

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

33. Частини перша статті 300

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

34. Частини друга статті 300

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Пункт 2 частини першої статті 308

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

36. Частина шоста статті 310

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

38. Касаційний господарський суд, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, встановив, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та підлягає скасуванню з огляду на таке.

39. Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність рішень господарського суду у справі №910/4678/16 та №910/14716/17, які набрали законної сили, з тих же підстав та з того самого предмету, між тими ж сторонами, а тому, враховуючи приписи частини четвертої статті 75, пункт 2 частини першої статті 175, пункт 3 частини першої статті 231 ГПК України провадження у справі №910/17763/17 апеляційним господарським судом було закрито.

40. Разом з цим, Касаційний суд відзначає, що склад учасників справи та підстави позовних вимог в судових справах №910/4678/16 та №910/14716/17 та у даній справі є різним.

41. Так, у справі №910/14716/17 позивачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)», яким заявлено позов до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015. При цьому в обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)» зазначало про те, що договір відступлення права вимоги укладено за відсутності його згоди як боржника за кредитним договором, без повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, з порушення процедури звернення стягнення на майнові права за кредитним договором, оскільки відповідач 2 не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на майнові права за кредитним договором, а також із відсутністю у останнього генеральної ліцензії на прийняття зобов`язань банку за кредитним договором.

42. В той же час, у справі №910/4678/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» заявлено позовні вимоги, зокрема, про визнання недійсними Договору відступлення права вимоги за договором застави майнових прав №82/1/1-S від 26.12.2014 та Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015. При цьому, позовні вимоги про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 обґрунтовані тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» було здійснено звернення стягнення на заставлені майнові права за кредитним договором від 28.08.2012 та договорами, що укладені для забезпечення його виконання, на виконання договору застави майнових прав №82/1/1- S від 26.12.2014, який визнаний в судовому порядку недійсним у зв`язку з відсутністю згоди НБУ на його укладання (справа №910/9668/15).

43. При розгляді справи №910/4678/16 апеляційний суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» є добросовісним набувачем прав вимоги за Кредитним договором від 28.08.2012 та договорами, що укладені для забезпечення його виконання. При цьому питання відсутності письмової згоди Національного банку України на укладання саме Договору застави майнових прав від 04.02.2017 господарськими судами у даній справі не розглядалось.

44. В той же час позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та Національного банку України у даній справі №910/17763/17 про визнання недійним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2017 обґрунтовані тим, що даний договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої, другої статті 203, статті 215, статті 579 ЦК України та статей 7, 17 Закону України «Про заставу», оскільки укладений без письмової згоди Національного банку України (заставодержателя) з порушенням пунктів 3.4.2, 3.4.5 Договору застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014, укладеного між позивачем та Національним банком України.

45. З наведеного вище вбачається, що підстави позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)» та Публічного акціонерного товариства «Златобанк» у справах №910/4678/16 та №910/14716/17 про визнання недійним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2017 та підстави позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та Національного банку України у даній справі №910/17763/17 є різні. Крім того, при розгляді справ №910/4678/16 та №910/14716/17 господарськими судами не розглядалось питання відсутності письмової згоди НБУ на укладання спірного Договору відступлення права вимоги від 04.02.2017.

46. Касаційний суд також відзначає, що у справах №910/4678/16 та №910/14716/17 на судовий розгляд передані позовні вимоги заставодавця за спірним Договором від 04.02.2017 (ПАТ «Златобанк») та боржника за Кредитним договором від 28.08.2012 (ТОВ «Діскавері-Бурове обладнання (Україна)»), в той час як позивачами у даній справі №910/17763/17 є Публічне акціонерне товариство «Златобанк», а також Національний банк України, який є заставодержателем майнових прав, які є предметом спірного Договору відступлення права вимоги від 04.02.2017, що свідчить про різний суб`єктний склад учасників справ №910/4678/16, №910/14716/17 та справи №910/17763/17.

47. З огляду на наведе у апеляційного господарського суду при винесенні оскаржуваної постанови були відсутні підстави для закриття провадження у справі №910/17763/17 з посиланням на пункт 2 частини першої статті 175 та пункт 3 частини першої статті 231 ГПК України.

48. За таких обставин Касаційний суд вбачає порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права при здійсненні ними розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

49. Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 286 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

50. У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку фактично не переглядалось, апеляційним судом не було надано належної правової оцінки первісним та зустрічним позовним вимогам, а рішення суду було скасовано з посиланням на приписи частини четвертої статті 75, пункт 2 частини першої статті 175, пункт 3 частини першої статті 231 ГПК України, - розгляд касаційним судом доводів касаційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів - є передчасним.

51. З цих же підстав касаційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог Національного банку України про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

52. Суд касаційної інстанції, в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

53. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

54. Під час нового розгляду справи, апеляційному господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством та з врахуванням сталої правової позиції Верховного Суду, вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. При вирішенні даного спору суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 86, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому поставноа суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

56. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Судові витрати

57. З огляду на положення частини 14 статті 129 ГПК України Касаційний господарський суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки під час касаційного перегляду не змінює ухвалених у справі судових рішень та не ухвалює нового рішення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі №910/17763/17 скасувати.

3. Справу №910/17763/17 направити для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос