ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 905/1753/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Колос І. Б., Пєскова В. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСМК ОРІС"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019

у складі колегії суддів: Дучал Н. М. (головуючий), Гетьмана Р. А., Слободіна М. М.

та на рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2018

у складі судді: Величко Н. В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСМК ОРІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля"

про стягнення 476 714,09 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та підстави позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ПСМК ОРІС" (далі також - ТОВ "ПСМК ОРІС") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (далі також - ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля") інфляційних втрат у розмірі 380 700,26 грн та 3 % річних у розмірі 96 013,83 грн, всього 476 714,09 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання, що, на думку позивача, виникло з рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15, яким з відповідача стягнуто 1 169 072,06 грн заборгованості за Договором, 159 957,79 грн пені, 19 463,19 грн річних, 412 995,64 грн інфляційних втрат, 35 229,76 грн судового збору.

2. У зв`язку з тим, що заборгованість за рішенням Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 (за вирахуванням суми зобов`язання, припиненого зарахуванням зустрічних однорідних вимог) погашена відповідачем у межах виконавчого провадження позивач просив стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання 380 700,26 грн інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 96 013,83 грн на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

3. Посилаючись на прострочення ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, позивач здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат таким чином: з 07.12.2015 (день набрання законної сили судовим рішенням у справі № 905/1524/15) по 21.03.2016 (день, що передує даті постановлення ухвали суду про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 705 219,97 грн, у зв`язку з припиненням зобов`язання на цю суму зарахуванням зустрічних однорідних вимог) виходячи з суми 1 796 718,47 грн; з 23.03.2016 (наступна дата після дня постановлення ухвали) по 30.08.2018 (день, що передує сплаті в межах виконавчого провадження суми 726 758,56 грн) виходячи з суми боргу у розмірі 1 097 498,50 грн; з 01.09.2018 (наступна дата після попереднього погашення) по 03.09.2018 (день, що передує перерахуванню приватним виконавцем залишку боргу на рахунок позивача) виходячи з суми боргу 365 749,94 грн, що і було підставою для звернення до суду з цим позовом.

Фактичні обставини справи, установлені судами

4. Як встановлено судами попередніх інстанцій рішенням Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 стягнуто з ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" 1 169 072,06 грн заборгованості, 159 957,79 грн пені, 19 463,19 грн річних, 412 995,64 грн інфляційних втрат, 35 229,76 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. За зустрічним позовом стягнуто з ТОВ "ПСМК ОРІС" на користь ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" 436 394,10 грн пені, 6 545,91 грн судового збору. В іншій частині зустрічних вимог відмовлено.

5. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2015 рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 скасовано частково. Зустрічний позов ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" про стягнення з ТОВ "ПСМК ОРІС" пені у сумі 683 683,92 грн задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "ПСМК ОРІС" на користь ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" пеню у сумі 683 683,92 грн, та судові витрати за зустрічним позовом у сумі 10 255,26 грн та за апеляційною скаргою у сумі 11 280,79 грн. У частині вирішення спору за первісним позовом рішення суду від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 залишено без змін. Доручено Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

6. У справі № 905/1524/15 щодо первісного позову ТОВ "ПСМК ОРІС" судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що за договором підряду № 2113-ДС/Р-2014 від 09.07.2014 позивач виконав ремонтні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних робіт на загальну суму 1 169 072,06 грн, які відповідач не оплатив, а тому вказана сума визнана заборгованістю, яка підлягала стягненню з відповідача.

7. Перевіривши нарахування неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат через прострочення виконання ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" грошового зобов`язання за договором підряду № 2113-ДС/Р-2014, суди визнали обґрунтованими сумами: пеню у розмірі 159 957,79 грн, 3 % річних 19 463,19 грн, інфляційних втрат - 412 995,64 грн.

8. На виконання рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 видані накази від 05.01.2016.

9. Ухвалою суду від 22.03.2016 по справі № 905/1524/15 визнано наказ Господарського суду Донецької області № 905/1524/15 від 05.01.2016 про стягнення з ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" 1 169 072,06 грн заборгованості, 159 957,79 грн пені, 19 463,19 грн - 3 % річних, 412 995,64 грн інфляційних втрат, 35 229,76 грн судового збору, а всього 1 796 718,47 грн таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 705 219,97 грн внаслідок припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог за наказом Господарського суду Донецької області № 905/1524/15 від 05.01.2016 про стягнення з ТОВ "ПСМК ОРІС" на користь ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" пені у сумі 683 683,92 грн, судових витрат за зустрічним позовом у сумі 10 255,26 грн та за апеляційною скаргою у сумі 11 280,79 грн, а всього 705 219,97 грн.

10. У справі № 905/1753/18З судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з інформацією про виконавче провадження № 57098632 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Артемом Володимировичем 29.08.2018 відкрито виконавче провадження за № 57098632 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 05.01.2016 № 905/1524/15 на суму 1 091 498,5 грн.

11. Сторонами не оспорювалося та підтверджено матеріалами справи, що згідно з платіжним дорученням № 367 від 31.08.2018 з депозитного рахунку приватним виконавцем Пишним А. В. перераховано ТОВ "ПСМК ОРІС" 726 758,56 грн з призначенням платежу: "примусово стягнуті кошти на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" згідно в/п № 905/1524/15 від 05.01.2016. ВП № 57095632 без ПДВ"; згідно з платіжним дорученням № 378 від 04.09.2018 з депозитного рахунку приватним виконавцем Пишним А. В. перераховано ТОВ "ПСМК ОРІС" 364 739,94 грн з призначенням платежу: "примусово стягнуті кошти на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" згідно в/п № 905/1524/15 від 05.01.16 ВП № 57095632 без ПДВ".

12. З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 05.01.2016 № 905/1524/15 на суму 1 091 498,5 грн рішення суду виконано повністю 04.09.2018.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

13. Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.11.2018 у справі № 905/1753/18 позовні вимоги ТОВ "ПСМК ОРІС" до ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" про стягнення 476 714, 09 грн задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" 3 % річних у розмірі 44 103,71 грн, інфляційних втрат у розмірі 180 306,23 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

14. Суд першої інстанції дійшов висновку, що грошове зобов`язання ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" перед ТОВ "ПСМК ОРІС" виникло до ухвалення судового рішення у справі № 905/1524/15, на підставі договору підряду № 2113-ДС/Р-2014, отже 3 % річних та інфляційні, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, належить нараховувати на суму основного боргу, стягнуту за таким рішенням суду за весь час до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум пені, 3 % річних, а також судового збору.

15. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2018 залишено без змін.

16. Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами та висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 3 % річних у сумі 44 103,71 грн та 180 306,23 грн інфляційних, нарахування яких має здійснюватися на основну суму боргу за зобов`язанням, що виникло з договору підряду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. Не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій ТОВ "ПСМК ОРІС" звернулося до Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду із касаційною скаргою в якій просить постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

РУХ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 905/1753/18 визначено колегію суддів у складі: Банасько О. О. (головуючий), судді - Пєсков В. Г., Катеринчук Л. Й., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.06.2019.

19. Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ПСМК ОРІС" у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

20. 10.07.2019 до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на касаційну скаргу із запереченнями проти доводів та вимог скаржника.

21. 18.07.2019 до Верховного Суду від ТОВ "ПСМК ОРІС" надійшла відповідь на відзив відповідача.

22. У зв`язку з відпусткою судді Катеринчук Л. Й., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/1753/18 визначено колегію суддів у складі: Банасько О. О. (головуючий), судді - Білоус В. В., Пєсков В. Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019.

23. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В. В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/1753/18 визначено колегію суддів у складі: Банасько О. О. (головуючий), судді - Колос І. Б., Пєсков В. Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2019.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

(ТОВ "ПСМК ОРІС")

24. Скаржник в обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 625 Цивільного кодексу України, оскільки грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема у цій справі таке зобов`язання виникло з рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 про стягнення з ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" на загальну суму заборгованості - 1 796 718,47 грн, що складається з 1 169 072,06 грн основного боргу, 159 957,79 грн пені, 19 463,19 грн - 3 % річних, 412 995,64 грн інфляційних втрат, 35 229,76 грн судового збору.

25. Також стверджує, що висновки місцевого та апеляційного судів, щодо нарахування 3 проценти річних та інфляційних втрат лише на суму основного боргу за договором підряду № 2113-ДС/Р-2014, не узгоджуються з приписами статті 625 Цивільного кодексу України та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Узагальнені доводи інших учасників справи

(ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля")

26. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" просить у її задоволенні відмовити, зазначаючи, що грошовим зобов`язанням у договірних відносинах між сторонами у справі щодо договору підряду № 2113-ДС/Р-2014 є саме сума основного боргу за цим договором, на яку можуть нараховуватися інфляційні та 3 % річних, а не судове рішення, що лише підтверджує порушення зобов`язання.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду касаційної скарги

27. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

29. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

30. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій

31. Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення сплати відповідачем стягнутої за рішенням Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 заборгованості, яка складається з основного боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором підряду, сум пені, процентів річних, інфляційних втрат та судового збору.

32. Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

33. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

34. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

35. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

36. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

37. Положення статті 11 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

38. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

39. В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

40. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

41. Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

42. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

43. Судами попередніх інстанцій встановлено, з підстав прострочення ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" виконання грошових зобов`язань за договором підряду № 2113-ДС/Р-2014 від 09.07.14 рішенням Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15, в цій частині залишеним без змін судом апеляційної інстанції, стягнуто з ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь ТОВ "ПСМК ОРІС" 1 796 718,47 грн заборгованості, що складалася з 1 169 072,06 грн основного боргу, 159 957,79 грн пені, 19 463,19 грн 3 % річних, 412 995,64 грн інфляційних втрат, 35 229,76 грн судового збору.

44. Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

45. Статтею 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

46. Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

47. З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

48. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у цій справі, що за встановлених обставин рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед ТОВ "ПСМК ОРІС" до ухвалення судового рішення на підставі договору підряду № 2113-ДС/Р-2014 від 09.07.2014.

49. Зазначене рішення у справі № 905/1524/15 не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", що виникло з правовідносин підряду за договором № 2113-ДС/Р-2014 від 09.07.2014.

50. При цьому за встановлених у цій справі обставин нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми неустойки, 3 проценти річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням статті 550 Цивільного кодексу про заборону нарахування процентів на неустойку.

51. Як зазначалося вище, визначаючи правову природу грошового зобов`язання, необхідно, перш за все виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

52. В той же час правова природа неустойки зовсім інша, оскільки неустойка - це один із видів забезпечення виконання зобов`язання (статті 546, 549 Цивільного кодексу України).

53. За приписами частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

54. Тобто, неустойка носить допоміжний (акцесорний) до основного зобов`язання характер.

55. Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок сплатити неустойку за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що неустойка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в тому числі й грошового та не змінює. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.02.2014 у справі № 905/909/13-г відступати від якої суд не вбачає підстав.

56. Таким чином, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій належним чином з`ясували зміст спірних правовідносин, встановили правову природу позовних вимог та правильно застосували норми матеріального права для вирішення спору.

57. З огляду на зазначене суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо виникнення самостійного грошового зобов`язання з рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 як необґрунтовані та такі, що суперечать природі спірних правовідносин, що виникли з підстав невиконання відповідачем грошового зобов`язання за договором підряду.

58. Як вже зазначалося вище однією з підстав припинення зобов`язання, в тому числі грошового, є його виконання проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

59. Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

60. За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

61. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

62. Таким чином враховуючи, що грошове зобов`язання ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі № 905/1524/15 та не припинилося в наслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних та інфляційних, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум пені, 3 % річних, інфляційних, та судового збору.

63. Зважаючи на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на встановлену рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 загальну суму заборгованості включно з сумами пені, річних, інфляційних втрат та судового збору.

64. Щодо обґрунтування касаційної скарги посиланням на постанову Верховного суду України від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15, Верховний Суд зауважує, що відповідна правова позиція не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах оскільки при вирішенні спору суд врахував актуальний висновок Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанова від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

65. Також колегія суддів вважає обґрунтованими та підтримує мотиви відхилення судами попередніх інстанцій посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, оскільки вони стосуються відмінних за змістом та підставами виникнення деліктних правовідносин, що згідно з пунктами 21, 27 цієї постанови, виникли внаслідок завданої злочином майнової (матеріальної) і моральної шкоди, що підтверджено вироком Хмельницького місьрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2009.

Щодо суті касаційної скарги

66. З урахуванням приписів статті 300 Господарсько процесуального кодексу України переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги суд касаційної інстанції дійшов висновку, що не спростував висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову у зазначеній частині та не довів неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

67. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

68. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

69. Ураховуючи наведене вище, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "ПСМК ОРІС" та про залишення без змін постанови Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2018 у справі № 905/1753/18.

Щодо судових витрат

70. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін судових рішень місцевого та апеляційного господарських судів витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСМК ОРІС" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2018 у справі № 905/1753/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді І. Б. Колос

В. Г. Пєсков