ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Справа № 911/1157/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Агрикової О.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 р. (повне рішення складено 10.06.2019 р.)

у справі № 911/1157/19 (суддя - Чонгова С.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області"

про стягнення заборгованості у розмірі 30299,92 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 2166/15-КП-17 від 08.12.2014 р. у загальному розмірі 30299,92 грн, з яких: 25268,15 грн - пеня, 1574,22 грн - 3% річних та 3457,55 грн - інфляційні втрати.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 2166/15-КП-17 від 08.12.2014 р. Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у період з січня по грудень 2015 року передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 404336,19 грн. Проте, відповідач оплату за переданий газ здійснив з порушенням строку, встановленого п. 6.1 договору, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення 25268,15 грн пені, 1574,22 грн 3% річних та 3457,55 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2019 р. відкрито провадження у справі № 911/1157/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2019 р. (повне рішення складено 10.06.2019 р.) у справі № 911/1157/19 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано приписи матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що, виходячи із системного аналізу положень ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», учасниками процедури врегулювання заборгованості, що включає в себе і списання заборгованості, є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Проте, на переконання позивача, матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру, а відтак судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 вищевказаного закону.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 911/1157/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 911/1157/19 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

До суду 26.07.2019 р. у встановлений строк від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019 р. позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1157/19, зупинено дію оскаржуваного рішення суду, розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Відповідач у встановлений строк не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 08.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2166/15-КП-17, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Відповідно п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 124,877 тис куб м, у тому числі по місяцях кварталів згідно наведеного графіку (січень-грудень 2015 року).

Пунктом 5.2 договору узгоджено, що ціна за 1000 куб м газу становить 5900,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ 20% - 73,34 грн, всього з ПДВ - 440,04 грн.

До сплати за 1000 куб м природного газу - 6384,70 грн, крім того ПДВ 20% - 1276,94 грн, всього з ПДВ - 7661,64 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Також, до даного договору були укладені додаткові угоди, на підставі яких, зокрема, змінювалася ціна газу.

З наданих позивачем доказів убачається, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" взяті на себе зобов`язання стосовно постачання природного газу на користь відповідача виконало належним чином, зауважень щодо поставки газу від відповідача не надходило.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 404336,19 грн (а. с. 33-38).

У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого природного газу позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з Комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" нараховану пеню у розмірі 25268,15 грн, а також 1574,22 грн 3% річних та 3457,55 грн інфляційних втрат.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Зазначені договірні відносини, що склалися між сторонами на підставі укладеного договору купівлі-продажу природного газу № 2166/15-КП-17 від 08.12.2014 р., мають ознаки договору поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як було зазначено вище, згідно з наявними у матеріалах даної справи актами приймання-передачі природного газу позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 404336,19 грн.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У пункті 6.1 договору сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Разом з цим, як було зазначено вище, відповідач оплатив прийнятий природний газ у повному обсязі, проте, з порушенням зазначених строків.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що оскільки матеріалами справи підтверджується проведення відповідачем повної сплати коштів за переданий газ до 31.12.2015 р., нарахування позивачем (як постачальником газу) пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суперечить приписам Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає зазначений висновок місцевого господарського суду правомірним та таким, що ґрунтується на приписах закону.

Суд зазначає, що 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 зазначеного закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 зазначеного порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 р.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 7 закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Зазначена вище правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 07.02.2018 р. у справі № 927/1152/16, у постанові від 29.01.2019 р. у справі № 925/108/18 та у постанові від 16.05.2019 р. у справі № 922/2685/18.

Як убачається з матеріалів даної справи та було зазначено вище, заборгованість відповідача за поставлений позивачем газ у період з січня по грудень 2015 року у рамках виконання договору купівлі-продажу природного газу № 2166/15-КП-17 від 08.12.2014 р. повністю погашена Комунальним підприємством "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" до 31.12.2015 р. Отже, заборгованість погашена відповідачем до 30.11.2016 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 зазначеного закону не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності законом, у позивача були відсутні правові підстави для нарахування відповідачу заявлених у позові сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача стосовно неправомірного застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» повністю спростовуються вищевикладеними твердженнями апеляційного суду.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 2166/15-КП-17 від 08.12.2014 р. у загальному розмірі 30299,92 грн, з яких: 25268,15 грн - пеня, 1574,22 грн - 3% річних та 3457,55 грн - інфляційні втрати.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 р. у даній справі прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 р. у справі № 911/1157/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 р. у справі № 911/1157/19.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 19.11.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

О.В. Агрикова