РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.10.2019Справа № 910/9865/19

За позовом Акціонерного товариства "Київгаз"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про зобов`язання вчинити дії, захист ділової інформації та стягнення моральної шкоди

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Шимко Л.М. , Данилевський О. М . , Лебедєв Ю.В . (адвокати);

від відповідача Глущенко В.В. (адвокат).

В судовому засіданні 29.10.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників учасників справи, що повне рішення буде складено 12.11.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

24 липня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Київгаз" (позивач) надійшла позовна заява № 1877/09-1 від 22.07.2019 року до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (відповідач), в якій викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- зобов`язати Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) внести відомості про рух природного газу в газосховищах на рахунку зберігання Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б, ) відобразивши в обліку відбір природного газу в обсязі 513,244 тис.куб.м. (п`ятсот тринадцять тисяч двісті сорок чотири кубічних метри) шляхом зменшення обсягу природного газу на рахунку зберігання Акціонерного товариства "Київгаз" на 513,244 тис.куб.м. (п`ятсот тринадцять тисяч двісті сорок чотири кубічних метри) та прийняття природного газу, що зберігається в газосховищах, в обсязі 2400,960 тис.куб.м. (два мільйони чотириста тисяч дев`ятсот шістдесят кубічних метри) шляхом збільшення обсягу природного газу на рахунку зберігання Акціонерного товариства "Київгаз" на 2400,960 тис.куб.м. (два мільйони чотириста тисяч дев`ятсот шістдесят кубічних метри);

- визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б, ) інформацію поширену Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) у листах № 5001вих-19-742 від 27.05.2019р., № 5001вих-19-765 від 31.05.2019р., а саме:

"У АТ "Київгаз" на момент надходження торгового сповіщення відсутній достатній розподілений робочий обсяг, що унеможливлює адміністрування оператором газосховищ прийому передачі природного газу в ПСГ в травні 2019 року на обсяг 2 400,960 тис.куб.м";

- зобов`язати Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) спростувати недостовірну, що принижує ділову репутацію Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б, ) інформацію поширену Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) у листах № 5001вих-19-742 від 27.05.2019р., № 5001вих-19-765 від 31.05.2019р. шляхом їх відкликання;

- стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) на користь Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б, ) моральну шкоду за приниження ділової репутації у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав договірного зобов`язання, не здійснив адміністрування передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, у квітні-травні 2019 року, поширив про позивача інформацію, яка є недостовірною та такою, що дискредитує позивача, принижує його ділову репутацію та ставить під сумнів професійну діяльність позивача на ринку природного газу, тому підлягає спростуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/9865/19 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.08.2019 року.

27.08.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що вимога ПАТ «Київгаз» здійснити в травні 2019 року відбір природного газу з ПСГ за квітень 2019 року в обсязі 513,244 тис.куб.м. є протиправною, оскільки не відповідає вимогам Кодексу газосховищ, яким передбачено, що послуги відбору/закачування газу до/з газосховищ здійснюється на добовій основі та виключно на підставі поданої номінації. Відповідач вказує, що листом № 5001вих-19-692 від 15.05.2019 року повідомив позивача про недійсність акту наданих послуг по відбору з ПСГ в квітні 2019 року на обсяг 513,244 тис.куб.м та можливість використання перерахованих коштів в поточному та/ або наступному періодах (копія додається), оскільки вказаний акт був оформлений помилково, а господарської операції по відбору газу, з приводу якої він був оформлений в дійсності не існувало. Крім того, відповідач зауважує, що станом на 22.05.2019 року АТ «Київгаз» у відповідності до його заявки від 10.05.2019 року було розподілено лише 1 358,091 тис.куб.м. робочого обсягу на травень 2019 року. У зв`язку з тим, що у АТ «Київгаз» був відсутній достатній розподілений робочий обсяг, що унеможливлювало адміністрування оператором газосховищ прийому-передачі природного газу в ПСГ на обсяг 2400,960 тис.куб.м. За твердженням відповідача у листах № 5001вих-19-742 від 27.05.2019 року та № 5001вих-19-765 від 31.05.2019 року вказується виключно про неможливість адміністрування оператором газосховищ прийому-передачі природного газу в ПСГ в травні 2019 на обсяг 2400,960 тис.куб.м. з посиланням на норми Кодексу газосховищ, будь-яка інформація, яка б могла принизити ділову АТ «Київгаз» у вказаних листах відсутня. На думку відповідача, розмір заявленої до стягнення моральної шкоди жодним чином не обґрунтований. Також відповідач просить суд поновити строк на подання відзиву.

В підготовчому засіданні 27.08.2019 року судом оголошувалася перерва.

09.09.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив стосовно доводів відповідача та зазначив, що викладені у відзиві доводи не спростовують пояснення позивача та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, позивач просить суд поновити строк на подання відповіді на відзив.

В підготовчому засіданні 10.09.2019 року судом оголошувалася перерва.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 24.09.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/9865/19 до судового розгляду по суті на 08.10.2019 року.

В судових засіданнях 08.10.2019 року та 22.10.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 29.10.2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 року між Акціонерним товариством "Київгаз" (надалі - позивач, замовник) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (надалі - відповідач, оператор) укладено договір зберігання (закачування, відбору) природного газу № (надалі - договір), відповідно до розділу ІІ якого, за договором оператор надає замовнику послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу (далі - послуги) шляхом надання йому доступу до потужності газосховища (газосховищ) на умовах, визначених у договорі, а замовник зобов`язується оплатити оператору вартість послуг на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.12. договору, адміністрування передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, здійснюється оператором згідно з Кодексом.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не здійснив адміністрування передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, у квітні-травні 2019 року, поширив про позивача недостовірну інформацію, що принижує ділову репутацію останнього, чим заподіяв позивачу моральну шкоду.

У підтвердження позовних вимог позивач вказує, що на рахунку зберігання позивача у підземних сховищах газу обсяг природного газу станом на 31.03.2019 року становив 1871,335 тис.куб.м., що підтверджується актом № 226/03-19 про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання позивача.

Позивач вказує, що у квітні 2019 року здійснив відбір природного газу з підземних сховищ газу (ПСГ) у обсязі 513,244 тис.куб.м, що підтверджується актом наданих послуг № 2000205/04.19//ПВдоб від 30.04.2019 року.

Послуга з транспортування зазначеного обсягу газу позивачем отримана по договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П19 від 28.09.2011 року та оформлена актом наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2019 року.

Вищевказаний обсяг природного газу був використаний позивачем на покриття виробничо-технологічних втрат (ВТВ).

Послуги з відбору та транспортування природного газу позивачем оплачені повністю, що підтверджується платіжними дорученнями № 4081 від 11.05.2019 року та № 4189 від 15.05.2019 року.

02.05.2019 року між ТОВ «Євроенерготрейд» (оптовий продавець) та АТ «Київгаз» (оптовий покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № ЄЕТ/КГ-02/05/19, відповідно до п. 1.1. договору, оптовий продавець зобов`язується передати у власність оптового покупця природний газ приведений до стандартних умов, а оптовий покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах визначених договором.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що оптовий продавець передає оптовому покупцю газ в підземних сховищах газу, далі - ПСГ.

Відповідно до п. 3.3. договору, право власності на газ переходить від оптового продавця до оптового покупця в ПСГ з дати підписання сторонами договору відповідного акту приймання-передачі газу.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № ЄЕТ/КГ-02/05/19 від 02.05.2019 року, ТОВ «Євроенерготрейд» передало, а АТ «Київгаз» прийняло природний газ в обсязі 2400,960 тис.куб.м., що зберігався в підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз», що підтверджується актом прийому-передачі природного газу від 23.05.2019 року.

Як стверджує позивач, ТОВ «Євроенерготрейд» надало акт прийому-передачі природного газу відповідачу для відображення в обліку руху природного газу в ПСГ АТ «Укртрансгаз». Проте відповідач, отримавши від ТОВ «Євроенерготрейд» акт прийому-передачі природного газу в ПСГ АТ «Укртрансгаз» від 23.05.2019 року, не відобразив в особових рахунках АТ «Київгаз» та ТОВ «Євроенерготрейд» приймання-передачу природного газу, посилаючись на відсутність у позивача достатнього розподіленого робочого обсягу, що унеможливлює адміністрування відповідачем прийому-передачі газу в ПСГ в травні 2019 року на обсяг 2400,960 тис.куб.м.

Позивач вказує, що на рахунку зберігання позивача у підземних сховищах газу обсяг природного газу становить 3759,051 тис.куб.м., з розрахунку: 1871,335 тис.куб.м. - 513,244 тис.куб.м. + 2400,960 тис.куб.м. = 3759,051 тис.куб.м.

Як зазначає позивач, відповідач не виконує умови договору щодо адміністрування передачі природного газу та вимоги Кодексу газосховищ щодо відображення руху природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання позивача, а саме:

- акт про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання позивача в квітні 2019 року не відображає відбір позивачем з ПСГ газу у обсязі 513,244 тис.куб.м.;

- акт про рух природного газу в газосховищах за травень 2019 року не відображає передачу природного газу від ТОВ «Євроенерготрейд» до АТ «Київгаз» в обсязі 2400,960 тис.куб.м.

Листом № 5001вих-19-692 від 15.05.2019 року відповідач повідомив позивача щодо неможливості відбору в квітні 2019 року газу у обсязі 513,244 тис.куб.м. по причині відсутності укладеного договору на транспортування.

Листами № 5001вих-19-742 від 27.05.2019 року та № 5001вих-19-765 від 31.05.2019 року відповідач повернув ТОВ «Євроенерготрейд» акт прийому-передачі природного газу в ПСГ АТ «Укртрансгаз» від 23.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю у позивача достатнього розподіленого робочого обсягу, що унеможливлює адміністрування відповідачем прийому-передачі газу в ПСГ у травні 2019 року на обсяг 2400,960 тис.куб.м.

Проте, інформація поширена відповідачем про позивача є недостовірною та спростовується наступним:

- заявкою позивача на розподіл потужності від 23.05.2019 року на робочий обсяг 2400,960 тис.куб.м., яка погоджена відповідачем;

- актом наданих послуг № 2000201/05.19//ІРОміс від 31.05.2019 року, що підтверджує отримання позивачем у травні 2019 року послуги індивідуального робочого обсягу, який підписаний між позивачем та відповідачем без зауважень;

- платіжним дорученням № 4374 від 23.05.2019 року, що підтверджує оплату послуг індивідуального робочого обсягу за травень 2019 року.

В листі № 1285-07/19 від 05.07.2019 року ТОВ «Євроенерготрейд» повідомило позивача про те, що вступаючи у правовідносини з АТ «Київгаз», враховуючи його ділову репутацію, ТОВ «Євроенерготрейд» було впевнене, що позивач здійснює свою діяльність у відповідності до вимог закону, однак інформація надана АТ «Укртрансгаз» листами № 5001вих-19-742 від 27.05.2019 року та № 5001вих-19-765 від 31.05.2019 року є такою, що суперечить відомостям АТ «Київгаз». Поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача призвело до відмови ТОВ «Євроенерготрейд» від подальшої співпраці з позивачем.

Позивач вказує, що недостовірна інформація поширена відповідачем дискредитує позивача, принижує його ділову репутацію та ставить під сумнів професійну діяльність позивача на ринку природного газу, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду за приниження ділової репутації у розмірі 10 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту./

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Отже, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу IX Кодексу газосховищ, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2495 (далі - Кодекс газосховищ), з метою користування послугами зберігання (закачування, відбору) замовник подає оператору газосховища номінацїї/реномінацїї на закачування та/або відбір відповідно до умов цього Кодексу та договору зберігання (закачування, відбору) природного газу.

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу IX Кодексу газосховищ замовник подає номінацію оператору газосховища не пізніше ніж до 13:00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для зимового періоду та 12:00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для літнього періоду, що передує газовій добі, яка стосується номінації. Якщо замовник надає більш ніж одну таку номінацію в цей самий строк, оператор газосховища розгляне номінацію, яка була одержана останньою. Оператор газосховища повідомляє замовника про прийняття або відхилення номінації до 15:00 UTC (17:00 за київським часом) години газової доби для зимового періоду та 14:00 UTC (17:00 за київським часом) години газової доби для літнього періоду, що передує газовій добі, яка стосується номінації.

Номінацїї/реномінацїї, відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IX Кодексу газосховищ, повинні містити таку інформацію: ідентифікацію замовника послуг, що надає номінацію/реномінацію; газову добу, до якої належить відповідна номінація/реномінація; обсяг природного газу, поданий замовником послуг для закачування до газосховищ та/або відбору з газосховищ; ідентифікацію про те, що обсяг природного газу, поданий для закачування та/або відбору до/з газосховищ, перебуває в митному режимі митного складу у визначенні Митного кодексу України; ідентифікацію про те, що номінація/реномінація подається на обсяги природного газу, поданого для закачування та/або відбору до/з газосховищ з використанням потужностей з обмеженнями у визначенні Кодексу газотранспортної системи.

Тобто, згідно вимог Кодексу газосховищ, позивач для того, щоб скористатися послугою відбору природного газу, мав подати оператору газосховища (відповідачу) номінацію на відбір природного газу не пізніше ніж до 12:00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для літнього періоду, що передує газовій добі, яка стосується номінації.

Як вбачається з матеріалів справи, в листі № 1198/20 від 07.05.2019 року позивач просив відповідача погодити відбір природного газу з ПСГ за квітень 2019 року в обсязі 513,244 тис.куб.м., тоді як у квітні 2019 року позивач не подавав номінації/реномінацїї на відбір газу з газосховищ, оскільки матеріали справи зворотного не містять, а лист № 1198/20 від 07.05.2019 року не може вважатися номінацією в розумінні Кодексу газосховищ.

За таких обставин, у відповідача не було підстав для відображення в обліку відбору природного газу позивачем в квітні 2019 року в обсязі 513,244 тис.куб.м. шляхом зменшення обсягу природного газу на рахунку зберігання позивача на 513,244 тис.куб.м.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем на підтвердження відбору природного газу з підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у квітні 2019 року у обсязі 513,244 тис.куб.м. надано акт наданих послуг №2000205/04.19//ПВдоб від 30.04.2019 року. З матеріалів справи слідує, що відповідач листом № 5001ВИХ-19-692 від 15.05.2019 року повідомив позивача про недійсність акту наданих послуг по відбору з ПСГ в квітні 2019 року на обсяг 513,244 тис.куб.м та можливість використання перерахованих коштів в поточному та/або наступному періодах (копія додається), оскільки вказаний акт був оформлений помилково, а господарської операції по відбору газу, з приводу якої він був оформлений в дійсності не існувало.

В свою чергу, відповідач зазначає, що неможливість надання відповідачем послуг з відбору природного газу з ПСГ у квітні 2019 року та, відповідно, відображення руху природного газу в обсязі 513,244 тис.куб.м, що обліковується на рахунку зберігання позивача обумовлено наступними обставинами:

- не поданням АТ «Київгаз» номінації/реномінацїї на відбір природного газу у квітні 2019 року відповідно до вимог Кодексу газосховищ, яким передбачено, що послуги відбору/закачування газу до/з газосховищ здійснюється на добовій основі на підставі номінацій;

- відсутністю у позивача діючого договору на транспортування природного газу.

За вказаних обставин, відповідачем, відповідно до пункту 3 глави 7 розділу III Кодексу газосховищ, в односторонньому порядку було складено акт про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання АТ «Київгаз» в ПСГ за квітень 2019 року, згідно якого на рахунку зберігання АТ «Київгаз» на кінець звітного місяця (квітень 2019 року) обліковувалось 1871,335 тис.куб.м. природного газу, тому дії АТ «Укртрансгаз» щодо відображення руху природного газу в газосховищах в квітні 2019 року, що обліковується на рахунку зберігання АТ «Київгаз» в повній мірі відповідають вимогам пункту 3 глави І розділу І, пункту 3 глави 7 розділу III Кодексу газосховищ.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу VIII Кодексу газосховищ обліковий запис щодо передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, з рахунку зберігання замовника, який передає природний газ, на рахунок зберігання замовника, що приймає природний газ, здійснюється оператором газосховища на підставі торгових сповіщень про передачу природного газу, що надаються йому замовниками.

Таким чином, адміністрування передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, здійснюється оператором газосховищ відповідно до пункту 3 глави 1 розділу VIII Кодексу газосховищ на підставі торгових сповіщень про передачу природного газу, що надаються оператору замовниками.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження надання позивачем або ТОВ «Євроенерготрейдинг» торгових сповіщень на передачу природного газу в травні 2019 року в обсязі 2400,960 тис.куб.м., з огляду на те, що звернення з листами про узгодження актів приймання-передачі природного газу в ПСГ не може вважатися наданням торгових сповіщень, оскільки адміністрування передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, шляхом узгодження актів приймання-передачі природного газу в ПСГ Кодексом газосховищ не передбачено.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу VIII Кодексу газосховищ оператор газосховища підтверджує торгові сповіщення та обліковує передачу природного газу, що зберігається в газосховищах, якщо суб`єкт ринку природного газу, який приймає природний газ, має на момент передачі природного газу укладений з оператором газосховища договір зберігання (закачування, відбору) природного газу та необхідний розподілений робочий обсяг за договором зберігання (закачування, відбору) природного газу.

Індивідуальний робочий обсяг, відповідно до пункту 1 глави 6 розділу IV Кодексу газосховищ, надається на гарантованій основі строком на 1 газовий місяць. При цьому, така послуга доступна для будь-якого газового місяця відповідного року зберігання, наступного після місяця, в якому відбувається розподіл потужності.

За умовами пункту 3 глави 6 розділу IV Кодексу газосховищ заявки на розподіл індивідуального робочого обсягу подаються до 10 числа поточного місяця на наступний газовий місяць та/або наступні газові місяці до кінця відповідного року зберігання. Якщо 10 число місяця припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку подачі заявки вважається наступний робочий день.

Разом з цим, відповідно до пункту 3 глави 8 розділу III Кодексу газосховищ оператор газосховища розраховує вартість зберігання залишку природного газу після закінчення строку надання послуг зберігання (закачування, відбору) як для індивідуального робочого обсягу на місяць на підставі складеного акта про обсяг залишку природного газу та виставляє рахунок власнику природного газу.

У заперечення викладених в позовній заяві обставин, відповідач наголошує, що незважаючи на зберігання в газосховищах 1871,335 тис.куб.м. природного газу АТ «Київгаз» на кінець квітня 2019 року, позивач подав заявку на індивідуальний робочий обсяг на травень 2019 року на обсяг 1358,091 тис.куб.м., яка була узгоджена відповідачем 10.05.2019 року, з огляду на, що станом на 22.05.2019 року у відповідності до заявки АТ «Київгаз» від 10.05.2019 року було розподілено лише 1358,091 тис.куб.м. робочого обсягу на травень 2019 року.

Пунктом 7 глави 6 розділу IV Кодексу газосховищ передбачено, що замовник може замовити додатковий індивідуальний робочий обсяг на місяць після закінчення строку розподілу, вказаного у пункті 3 цієї глави, протягом газового місяця, в якому має надаватись така послуга, шляхом надання заявки на отримання додаткового індивідуального робочого обсягу. Замовник має подати заявку на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу не пізніше ніж за один робочий день до дня надання такої послуги.

Як встановлено судом, 23.05.2019 року позивачем подано додаткову заявку на індивідуальний робочий обсяг на травень 2019 року на обсяг 2400,960 тис.куб.м., яка була узгоджена АТ «Укртрансгаз» 23.05.2019 року.

23.05.2019 року позивач звернувся до АТ «Укртрансгаз» з листом № 1360/09 з проханням узгодити акти приймання-передачі природного газу в ПСГ в травні 2019 року між ТОВ «Євроенерготрейд» та АТ «Київгаз» в обсязі 2400,960 тис.куб.м. (копія є в матеріалах справи).

Проте, надання послуги за правилами визначеними пунктом 7 глави 6 розділу IV Кодексу газосховищ розпочалося б тільки 24.05.2019 року, а відтак в АТ «Укртрансгаз» не було б правових підстав для підтвердження торгових сповіщень АТ «Київгаз» та ТОВ «Євроенерготрейд» у випадку їх подання 23.05.2019 року, відтак вимоги про зобов`язання відповідача внести відомості про рух природного газу в газосховищах на рахунку зберігання АТ «Київгаз», відобразивши в обліку прийняття природного газу, що зберігається в газосховищах, в обсязі 2400,960 тис.куб.м. шляхом збільшення обсягу природного газу на рахунку зберігання позивача на 2 400,960 тис.куб.м. є безпідставними та необгрунтованими.

Щодо спростування недостовірної інформації суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно зі ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (абз. 4 ст. 1 Закону України "Про інформацію").

Згідно із ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

В ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

В пункті 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства суб`єкт господарювання має право вимагати спростування поширених у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з ним чи його діяльністю, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

При цьому під поняттям "спростування" розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Крім того, спростування обов`язково має бути проведено або підписано особою, яка поширила неправдиву інформацію і цим порушила немайнові права позивача. У протилежному випадку застосовуються інші способи захисту - відповідь, висловлювання.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1 зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При цьому, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Дослідивши зміст листів № 5001вих-19-742 від 27.05.2019 року та № 5001вих-19-765 від 31.05.2019 року, суд дійшов висновку, що викладена в них інформація носить лише інформаційний характер про неможливість адміністрування оператором газосховищ - АТ «Укртрансгаз» прийому-передачі природного газу в ПСГ в травні 2019 року на обсяг 2400,960 тис.куб.м. з посиланням на норми Кодексу газосховищ, при цьому, будь-яка інформація, яка б могла принизити ділову АТ «Київгаз» у вказаних листах відсутня.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 4 ч. 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення (протиправність діяння, факт заподіяння шкоди (у даному випадку - саме моральної), причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою, вина заподіювача шкоди), тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що матеріали справи не містять та позивачем не надано, жодного доказу на підтвердження завдання позивачу саме моральної шкоди при розповсюдженні відповідачем інформації, а також враховуючи, що вимога про спростування недостовірної інформації задоволенню не підлягає, похідна вимога про стягнення моральної шкоди також залишається без задоволення.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Отже, рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, в аспекті ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.11.2019р.

Суддя О.В. Котков