РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2019Справа № 910/10549/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС»

до Громадської організації «Спортивний клуб «Восход»

про відшкодування збитків на суму 172 000 грн.

за участю представників:

від позивача: Оніщук О.В.;

від відповідача: Бойко Є.В., Каменський Д.Г .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "ГЕРЕКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Громадської організації "Спортивний клуб "Восход" про відшкодування збитків на суму 172 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач пошкодив займані ним адміністративні приміщення та повинен відшкодувати завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

29.08.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи на виконання ухвали суду від 15.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 02.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 судове засідання відкладено на 23.10.2019.

У судовому засіданні 23.10.2019 оголошено перерву на 11.11.2019.

У судовому засіданні 11.11.2019 представник позивач надав додаткові пояснення, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні 11.11.2019 заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просили відмовити у позові повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС» є власником об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі літери «А», загальною площею 5940,80 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 8, звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Спортивний клуб «Восход» про відшкодування збитків, завданих пошкодженням адміністративних приміщень на загальну суму 172 000 грн.

В якості доказу наявності збитків позивач посилається на акт щодо пошкодження майна у адміністративних приміщеннях, а також на розрахунок пошкодженого майна, які підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, зважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в якості доказу користування відповідачем вищезазначеним нерухомим майном, позивач посилається на обставини, встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 по справі № 910/18090/17.

Заперечуючи проти позовних вимог, зокрема, в частині недоведеності актуального існування права власності позивача на спірний об`єкт, відповідач так само посилався на обставини, встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 по справі № 910/18090/17.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що принцип правової визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 по справі № 910/18090/17 судом встановлені наступні обставини.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2011 у справі № 50/503, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2011, встановлено, що майно, яке займає громадська організація "Спортивний клуб "Восход" по вул. Бориспільська, 8 та вул. Привокзальна, 6 у м. Києві не належить ні державному підприємству "Виробниче об"єднання "Київський радіозавод", ні будь-якій іншій особі (спірне майно по вул. Бориспільська , 8 та вул. Привокзальна, 6 у м . Києві на праві власності з 1997 року за жодним з суб`єктів господарювання за зареєстровано - ні за державою, ні за державним підприємством "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод", ні за громадською організацією "Спортивний клуб "Восход", ні за іншими підприємствами, зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: довідками з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 54551(И-2010) від 23.12.2010 та № 1173(И-2011) від 12.01.2011, письмовими поясненнями Фонду державного майна України № 10-25-1026 від 25.01.2011).

06.01.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо реєстрації права господарського відання за Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" на нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 5940,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 8, на підставі акту від 18.04.1997 виданого Міністерством машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України; рішення № 27787949 від 11.01.2016 Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Після державної реєстрації права господарського відання на вказані об`єкти нерухомого майна ліквідатор Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" Агафонов О.Ю. здійснив їх продаж через міжнаціональну універсальну товарно-сировинну біржу "Епсілон" про що свідчать протоколи проведення відкритих публічних торгів (аукціону) № 1 від 16.05.2016 - переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Герекс".

За результатами відкритих публічних торгів між Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" та переможцями торгів були укладені договори купівлі-продажу вказаних нежилих приміщень».

Крім того, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 по справі № 910/18090/17 судом також встановлено, що ГО СК "Восход" на підставі договору між ДП ВО "Київський радіозавод" та ГО СК "Восход" від 10 грудня 1996 року отримав у безоплатне користування нерухоме майно, а саме спортивний комплекс (з майном), павільйон спортивний, павільйон П-19, футбольне поле, фізкультурно-оздоровчий корпус, будівлю тирів та господарський комплекс, що знаходяться за адресами: м. Київ, вул. Бориспільська буд. 8 та м. Київ, вул. Привокзальна, буд. 12 А. Згідно п. 4.1 строк дії договору від 10.12.1996 року встановлено з 1 січня 1997 року по 31 грудня 2001 року. У п. 3 доповнення до договору між ДП ВО "Київський радіозавод" та ГО СК "Восход" від 10.12.1996 сторони змінили строк дії договору та встановили його з 1 січня 1997 року по 31 грудня 2010 року.

Відповідач не заперечує факт користування спірними приміщеннями, проте повністю заперечує наявність правових підстав для пред`явлення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС» позову про стягнення збитків, так само як і наявність доведеності таких збитків.

В цій частині суд зазначає про обґрунтованість доводів відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 Цивільного кодексу України).

Під збитками в розумінні частини другої статті 224 Господарського кодексу України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (стаття 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час користування спірним приміщенням.

Стосовно долученого позивачем до матеріалів справи акту щодо пошкодження майна у адміністративних приміщеннях, а також розрахунку пошкодженого майна, підписаного директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС», суд зазначає що, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що до посадових обов`язків та повноважень директора позивача - Мазіляускаса Л.А. належить складання актів обстеження нежитлових приміщень, а також визначення вартості відновлення пошкодженого майна. При цьому, зазначений акт скріплено печаткою ТОВ ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС», тоді як в самому акті зазначено, що обстеження було проведено комісією ТОВ «Київенергоком», без жодних пояснень щодо повноважень та складу такої комісії.

Крім того, судом враховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 по справі № 910/18090/17 визнано недійсними результати аукціону з продажу нежитлової будівлі під літерою "А", що знаходяться за адресою місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 8 , що був проведений 16 травня 2016 року Міжнаціональною універсальною товарно-сировинною біржею "Епсілон" (п. 4 резолютивної частини ухвали).

До того ж, пунктом 7 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 по справі № 910/18090/17 визнано недійсним Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі під літерою "А", що знаходиться за адресою місто Київ, вул Бориспільська, будинок 8, - укладений 19.05.2016 між Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод"в особі ліквідатора Агафонова Олега Юрійовича та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Герекс", зареєстрований у реєстрі за номером 325.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що позивачем не доведено наявність правових підстав для пред`явлення позову про стягнення збитків, оскільки станом на момент вирішення даного спору позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності права власності на спірний об`єкт.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2019.

Суддя І.В. Приходько