ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.10.2019 Справа № 920/122/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Джепи Ю.А., суддів: Котельницької В.Л., Соп`яненко О.Ю. при секретарі судового засідання Галашан І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/122/19 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний код 00032112),

до відповідача: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991),

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1) Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез Олександр Леонідович (40022, м. Суми, вул. Привокзальна, 25, оф. 412),

2) Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Сумській області (40003, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 28, ідентифікаційний код 34933040),

3) Приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович (01001, м. Київ, вул. Костьольна, 7, оф. 4),

4) Приватний виконавець Закорко Вадим Вікторович (40000, м. Суми, пров. Пляжний, 3),

5) Приватний виконавець Пересадько Олександр Борисович (40009, м. Суми, вул. Шевченка, 17),

про зняття арешту з рахунків,

представники сторін:

від позивача - Дахновський В.М.,

від відповідача - не з`явився,

від третіх осіб - не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в січні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою від 23.01.2019 б/н, відповідно до якої позивач просив суд: зняти арешти з грошових коштів, які належать відповідачу - Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та права вимоги яких перебуває в заставі Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у відповідності до договору застави від 14.12.2012 № 15112Z49, укладеного між сторонами.

А також позивач просить суд здійснити розподіл судових витрат у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи статті 589 Цивільного кодексу України та статей 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 04.02.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/122/19 в порядку спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 27.02.2019, 11:00; залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області; відповідачу надати відзив у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов; позивачу у строк до 25.02.2019 подати відповідь на відзив.

21.02.2019 від позивача до суду надійшла заява від 21.02.2019, б/н (вх. № 1362 від 21.02.2019) про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд: зняти арешти, що накладені постановами Заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810) та від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), з грошових коштів, які належать відповідачу та права вимоги яких перебувають в заставі позивача у відповідності до договору застави від 14.12.2012 за № 15112Z49, у сумі:

775006,86 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

376875,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

900000,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313); стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

У відзиві на позов № 18-7/220 від 25.02.2019 представник відповідача просить суд визнати поважними причини пропуску процесуального строку на подання відзиву на позов та поновити пропущений строк; постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідача посилається на те, що відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з перевищенням вартості предмета застави (2051881,86 євро) розміру заборгованості відповідача перед позивачем за договором контр гарантії № 151109G88 від 29.12.2009, приватний виконавець Мукорез О.Л. та заступник начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Сумській області мали право накласти арешт на грошові кошти відповідача, що знаходяться на депозитних рахунках відповідача № НОМЕР_4 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 (предмет застави), а також на їх подальше списання для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, у зв`язку з чим, на думку відповідача, позов АТ «Укрексімбанк» задоволенню не підлягає.

У письмових запереченнях № 02.1-13/57084810 від 25.02.2019 представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на відсутність заборгованості відповідача перед позивачем станом на момент накладення арештів на грошові кошти відповідача.

Ухвалою суду від 27.02.2019 у справі № 920/122/19 постановлено клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; призначити підготовче засідання на 25.03.2019, 12:00; клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву задовольнити; долучити відзив до матеріалів справи; позивачу надати строк для подання відповіді на відзив до 18.03.2019; відповідачу надати строк для подання заперечення на відзив до 25.03.2019; повторно зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області надати до суду інформацію про стягувача (стягувачів) зведеного виконавчого провадження № 57084810; повторно зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича надати до суду інформацію про стягувача (стягувачів) виконавчого провадження № 57002151 та повідомити про стан виконання зазначеного виконавчого провадження.

20.03.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив від 18.03.2019, б/н (вх. № 2173 від 20.03.2019), де останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити та зазначає, що станом на дату подання позову відповідач має перед позивачем ряд боргових зобов`язань, що забезпечені заставою згідно з договором застави від 14.12.2012 № 15112Z49, строк виконання яких вже настав, а також таких, що зобов`язання відповідача по сплаті яких можуть виникнути на майбутнє.

20.03.2019 до суду від приватного виконавця Мукореза О.Л. надійшло пояснення в якому він зазначає, що на виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження № 57002151 відкрите 14.08.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 592/5221/17 виданого 07.12.2017 Ковпаківським райсудом м. Суми. Після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем було накладено арешт на рахунки боржника відкритті в тому числі в АТ «Державний експортно-імпортний банк України». В ході здійснення виконавчого провадження реалізовано майно боржника. Від реалізації майна надійшла достатня сума коштів для задоволення вимог стягувача. 28.01.2019 приватним виконавцем винесено постанову про припинення арешту коштів боржника на рахунках в тому числі в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та направлено до банківської установи.

У письмових поясненнях від 25.03.2019, б/н (вх. № 2262 від 25.03.2019) позивач звертає увагу суду на правову позицію Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17 та від 31.10.2018 у справі № 923/1105/17, згідно висновків яких « в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.».

25.03.2019 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог від 25.03.2019, б/н (вх. № 2294 від 25.03.2019), де позивач просить суд зняти арешти, що накладені постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810) та від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), з грошових коштів, які належать Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (код 05747991) та права вимоги яких перебувають в заставі АТ «Укрексімбанк» у відповідності до договору застави від 14.12.2012 № 15112Z49, у сумі:

775006,86 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

376875,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

900000,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313); стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

25.03.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних та письмових доказів.

Ухвалою від 25.03.2019 у справі № 920/122/19 відкладено підготовче засідання на 22.04.2019, 11:30, надано відповідачеві строк для подання заперечення до 17.04.2019

У письмових пояснення х від 19.04.2019, б/н (вх. № 3132 від 22.04.2019) позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Ухвалою від 22.04.2019 у справі № 920/122/19 постановлено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів; відкласти підготовче засідання на 20.05.2019, 10:30; задовольнити клопотання відповідача про витребування доказів; витребувати у позивача оригінали електронних та письмових доказів для огляду, що перелічені позивачем в додатках до позовної заяви.

Разом із заявою від 20.05.2019, б/н (вх. № 3810 від 20.05.2019) позивачем надано до суду належним чином посвідчені копії документів, доданих до позовної заяви.

Разом із заявою від 20.05.2019, б/н (вх. № 3812 від 20.05.2019) позивачем надано до суду оригінали електронних доказів.

20.05.2019 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 17.05.2019, б/н (вх. № 1463к від 20.05.2019), де позивач просить суд зняти арешти, що накладені постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810), від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), від 15.04.2019 (ЗВП № 57084810) та постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича від 12.04.2019 (ВП № 58889595) з грошових коштів, які належать Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (код 05747991) та права вимоги яких перебувають в заставі АТ «Укрексімбанк» у відповідності до договору застави від 14.12.2012 № 15112Z49, у сумі:

775006,86 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

376875,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

900000,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313); стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 20.05.2019 постановлено залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А.; призначити розгляд справи № 920/122/19 колегіально у складі трьох суддів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.05.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Джепа Ю.А., та судді: Яковенко В.В., Коваленко О.В.

Ухвалою від 22.05.2019, з урахуванням ухвали від 24.05.2019 про виправлення описки, у цій справі призначено підготовче засідання на 26.06.19,11:00.

21.06.2019 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 18.06.2019, б/н (вх. № 1879к від 21.06.2019), де позивач просить суд зняти арешти, що накладені постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810), від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), від 15.04.2019 (ЗВП № 57084810), постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича від 12.04.2019 (ВП № 58889595) та постановою приватного виконавця Закорка Вадима Вікторовича від 13.05.2019 (ЗВП № 58517221) з грошових коштів, які належать Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (код 05747991) та права вимоги яких перебувають в заставі АТ «Укрексімбанк» у відповідності до договору застави від 14.12.2012 № 15112Z49, у сумі:

775006,86 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

376875,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

900000,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313); стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 21.06.2019, б/н (вх. № 1943к від 25.06.2019) позивач просить суд зняти арешти, що накладені постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810), від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), від 15.04.2019 (ЗВП № 57084810), постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича від 12.04.2019 (ВП № 58889595), постановою приватного виконавця Закорка Вадима Вікторовича від 13.05.2019 (ЗВП № 58517221) та постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича від 18.06.2019 (ЗВП № 57048148) з грошових коштів, які належать Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (код 05747991) та права вимоги яких перебувають в заставі АТ «Укрексімбанк» у відповідності до договору застави від 14.12.2012 № 15112Z49, у сумі:

775006,86 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

376875,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

900000,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313); стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

25.06.2019 приватний виконавець Мукорез О.Л. разом із клопотанням № 1816 від 25.06.2019 надав до суду копію супровідного листа № 1769 від 18.06.2019, копію постанови про арешт коштів боржника ЗВП № 57048148 від 18.06.2019, копію вимоги приватного виконавця № 1770 від 18.06.2019 та копію квитанції про поштове відправлення за трек-номером 439.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Сумської області від 26.06.2019 у зв`язку з відсутністю судді Яковенка В.В призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 920/122/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26.06.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Джепа Ю.А., судді: Соп`яненко О.Ю. та Коваленко О.В.

Ухвалою від 26.06.2019 у справі № 920/122/19 судом постановлено залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватно виконавця Закорка В.В.; заяву позивача про уточнення позовних вимог від 25.06.2019 задовольнити; здійснювати розгляд справи за позовними вимогами, викладеними в редакції заяви позивача від 25.06.2019; відкласти підготовче засідання на 23.07.2019, 11:30; надати відповідачу строк для подачі відзиву з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог до 18.07.2019.

Ухвалою від 23.07.2019 у справі № 920/122/19 відкладено підготовче засідання на 06.08.2019, 10:00.

У зв`язку з відпусткою судді Коваленка О.В. відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Сумської області від 06.08.2019 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 920/122/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Джепа Ю.А., судді: Соп`яненко О.Ю. та Резніченко О.Ю.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.08.2019 задоволено самовідвід судді Резніченко О.Ю. у справі № 920/122/19; постановлено справу № 920/122/19 передати на повторний автоматизований розподіл у порядку, який визначений Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, для визначення складу колегії суддів.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Джепа Ю.А., судді Соп`яненко О.Ю. та Котельницька В.Л.

Ухвалою від 09.08.2019 у справі № 920/122/19 призначено підготовче засідання на 19.09.2019, 11:30.

06.08.2019 від позивача до суду надійшла заява від 06.08.2019, б/н (вх. № 2392к від 06.08.2019) про зміну найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний код 00032112) на Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний код 00032112).

Відповідно до заяви від 17.09.2019, б/н (вх. № 2915к від 19.09.2019) про уточнення позовних вимог (зміна предмета позову) позивач просить суд: зняти арешти, що накладені постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810), від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), від 15.04.2019 (ЗВП № 57084810), постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича від 12.04.2019 (ВП № 58889595), постановою приватного виконавця Закорка Вадима Вікторовича від 13.05.2019 (ЗВП № 58517221), постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича від 18.06.2019 (ЗВП № 57048148), постановою приватного виконавця Пересадька Олександра Борисовича від 06.08.2019 (ВП № 59698304) з грошових коштів, які належать Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (код 05747991) та права вимоги яких перебувають в заставі АТ «Укрексімбанк» у відповідності до договору застави від 14.12.2012 № 15112Z49, у сумі:

775006,86 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

376875,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313);

900000,00 євро, що розміщені на рахунку АТ «Сумське НВО» № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Укрексімбанк» (код банку 322313); стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Крім наведеного у зазначеній заяві позивач просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного виконавця Пересадька Олександра Борисовича.

19.09.2019 від позивача до суду надійшло клопотання від 17.09.2019, б/н (вх. № 2916к від 19.09.2019) про зміну найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991) на Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991).

Ухвалою від 19.09.2019 у справі № 920/122/19 судом постановлено залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватно виконавця Пересадька О.Б.; заяву позивача про уточнення позовних вимог від 17.09.2019 задовольнити; здійснювати розгляд справи за позовними вимогами, викладеними в редакції заяви позивача від 17.09.2019; відкласти підготовче засідання на 03.10.2019, 14:15.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 03.10.2019 закрив підготовче провадження у справі № 920/122/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 31.10.2019, 14:30.

Згідно зі статті 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався на стадій проведення підготовчого провадження у зв`язку з нез`явленням представників відповідача та третіх осіб у судове засідання та не повідомлення ними суду поважності причин неявки в судове засідання, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 31.10.2019 пояснив суду, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 17.09.2019.

Представники відповідача та третіх осіб в засідання суду не з`явилися про поважність причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового слухання справи повідомлені судом належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку.

Судовий процес на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 31.10.2019 на підставі статті 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

29.12.2009 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М. В. Фрунзе», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» укладено договір про надання контргарантії № 151109G88 (далі - договір про надання контргарантії).

В подальшому до договору про надання контргарантії неодноразово вносились зміни шляхом укладення додаткових угод: № 1 від 07.04.2010, № 2 від 08.04.2010, № 3 від 31.08.2010, № 4 від 01.03.2011, № 5 від 24.06.2011, № 6 від 17.11.2011, № 7 від 10.04.2012, № 8 від 30.08.2012, № 9 від 14.12.2012, № 10 від 29.08.2014.

Згідно з пунктом 3.1.1 договору про надання контргарантії, банк здійснює операцію з надання безвідкличної безумовної контргарантії на користь Банку-гаранта (Bank Mellat, Тегеран, Іран - п. 2 розділу 1 договору про надання контргарантії), та за заявою, від імені і за рахунок принципала звертається до Банку-гаранта, з метою надання останнім гарантії на користь бенефіціара.

Гарантія - безвідклична безумовна гарантія виконання зобов`язань, яку видає банк-гарант під контргарантію банку на користь бенефіціара (п. 15 розділу 1 договору про надання контргарантії).

Контргарантія - безвідклична безумовна контргарантія, яку надає банк на користь банку-гаранта (п. 16 розділу 1 договору про надання контргарантії).

Відповідно до пункту п. 3.2.1 договору про надання контргарантії, загальна сума контргарантії складає 5166712,40 євро плюс комісії, збори, проценти. зазначені у формі контргарантії банку-гаранту.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання своїх зобов`язань за договором про надання контргарантії він надав контргарантію № 20109G201 від 30.12.2009 на користь банку-гаранту.

У відповідності до умов договору про надання контргарантії, строк дії Гарантії - до 15.10.2010 та може бути продовжений на будь-який період за запитом бенефіціара; строк дії контргарантії - до 30.10.2010. Продовження строку дії контргарантії на будь-який додатковий строк здійснюється за інструкцією або згодою банку-гаранта (п. 3.3. договору про надання контргарантії).

Умовами абз. 5 п. 3.3. договору про надання контргарантії (з урахування положень додаткової угоди № 1 від 07.04.2010 до договору про надання контргарантії) передбачено, що строк дії контргарантії автоматично продовжується у відповідності до продовження строку дії гарантії банку-гаранту, яке буде здійснюватися за вимогою бенефіціара на будь-який період, який він вимагає, без необхідності проведення будь-яких консультацій з банком, а у разі незгоди банка на продовження строку дії контргарантії, банк здійснить платіж на користь банка-гаранта без необхідності надання банком-гарантом будь-яких доказів або документації. Якщо до закінчення строку дії гарантії або по закінченню продовженого строку дії банком не буде отриманий запит на продовження строку дії, банк продовжить строк дії контргарантії на період в два місяці.

Згідно останнього, отриманого позивачем 11.10.2018 від банку-гаранта повідомлення строк дії гарантії за договором про надання контргарантії продовжено до 24.10.2019, у зв`язку з чим, строк дії контргарантії продовжено банком до 07.11.2019.

За здійснення гарантійної операції у відповідності до положень розділу 4 договору про надання контргарантії принципал сплачує на користь банку комісії, в тому числі: комісію за надання контргарантії, комісію за управління контргарантією, комісію за внесення змін в умови контргарантії (комісію за збільшення суми, комісію за продовження терміну контргарантії), комісії, пені, проценти та інші платежі у розмірі та в терміни, що визначатимуться в повідомленнях банку-гаранта.

На виконання вимог розділу 7 договору про надання контргарантії відповідачем прийнято на себе, в тому числі, наступні зобов`язання:

1) погасити заборгованість, яка виникла перед позивачем при настанні Гарантійного випадку (п. 14 розділу 1 договору про надання контргарантії) та сплати банком коштів за контргарантією (виконання зобов`язань за контргарантією), у т.ч. сплатити проценти за користування сплаченими банком коштами за контргарантією, згідно з договором про надання контргарантії та відповідно до його умов. (п. 7.7 договору про надання контргарантії);

2) відшкодувати банку всі витрати, пов`язані з наданням та управлінням гарантією, у порядку, передбаченому чинним законодавством України, (п. 7.8 договору про надання контргарантії).

В забезпечення зобов`язань відповідача перед позивачем за договором про надання контргарантії було укладено договір застави від 14.12.2012 № 15112Z49, до якого сторонами в подальшому було укладено договори про внесення змін від 16.04.2015 № 15112Z49-1, від 14.06.2017 № 15112Z49-2, від 28.12.2017 № 15112Z49-3 (далі - договір застави).

У відповідності до договору застави відповідачем передано в заставу банку майнові права, а саме право вимоги коштів у сумі:

1) 775006,86 євро з депозитного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого відповідно до договору банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця № 11510W12 від 15.03.2010, укладеного між сторонами;

2) 376875,00 євро з депозитного рахунку № НОМЕР_2 , відкритого відповідно до договору банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця № 11510W26 від 02.07.2010, укладеного між сторонами;

3) 900000,00 євро з депозитного рахунку № НОМЕР_3 , відкритого відповідно до договору довгострокового банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця № 11510W40 від 01.11.2010, укладеного між сторонами.

Обтяження заставою прав вимоги згідно договору застави зареєстровано в Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна 17.12.2012 за номером запису 13395612.

21.08.2018 на адресу Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Сумах надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича від 14.08.2018 (ВП № 57002151) про арешт коштів боржника - ПАТ «Сумське НВО», що знаходяться на його рахунках, в тому числі, депозитних рахунках, права вимоги коштів з яких передано в заставу АТ «Укрексімбанк». У відповідності до вказаної постанови приватного виконавця від 14.08.2018 на рахунки відповідача накладено арешт.

28.08.2018 на адресу Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Сумах надійшла постанова заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27.08.2018 (ЗВП № 57084810) про арешти коштів відповідача, що знаходяться на його рахунках, в тому числі, депозитних рахунках, права вимоги коштів з яких передано в заставу позивачу. У відповідності до вказаної постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень від 27.08.2018 на рахунки відповідача накладено арешт.

В подальшому позивачем отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. від 28.01.2019 (ВП № 57002151) про зняття арешту з коштів. У відповідності до цієї постанови, приватним виконавцем знято арешт з усіх коштів на усіх рахунках відповідача, а тому числі, на рахунках відкритих у позивача.

Також позивачем отримано постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 01.02.2019 (ЗВП № 57084810), постанову приватного виконавця округу м. Києва Корольова М.А. від 12.04.2019 (ВП № 58889595), постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 15.04.2019 (ЗВП № 57084810), постанову приватного виконавця Закорка В.В. від 13.05.2019 (ЗВП № 58517221), постанову приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мекореза О.Л. від 18.06.2019 (ЗВП № 57048148) та постанову приватного виконавця Пересадька О.Б. від 06.08.2019 (ВП № 59698304) про арешт коштів відповідача, що знаходяться на його рахунках, с тому числі депозитних рахунках, права вимоги коштів з яких передано в заставу позивачу.

Посилаючись на норми статей 1, 18 Закону України «Про заставу», статей 14, 38 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 572 Цивільного кодексу України та статті 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач зазначає, що звернення стягнення на предмет застави в порядку примусового виконання приватними виконавцями та Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Сумській області за виконавчими документами для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, є порушенням передбаченого законодавством пріоритету права заставодержателя на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави (право, що виникло, або виникне в майбутньому).

Зважаючи на ту обставину, як зазначає позивач, що накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, ним порушується право заставодавця та заставодержателя щодо порядку виконання договору про надання контргарантії та договору забезпечення. Позивач вважає, що накладенням арешту на предмет застави порушується право заставодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави в будь-який момент, в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання.

Позивач звертає увагу суду на те, що на момент розгляду цієї справи зобов`язання відповідача перед позивачем за договором про надання контргарантії не виконано, а надане за договором застави забезпечення є чинним.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, (частина друга статті 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

За приписами статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше (частина п`ята статті 18 Закону України «Про заставу»).

У відповідності зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 10, частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», заходом примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Звернення стягнення на заставлене майно врегульовано статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» згідно положень якої для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору застави майнових прав (право вимоги коштів) від 14.12.2012 № 15112Z49 заставодержатель (позивач в справі) має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України та цим Договором у випадку:

- якщо в момент настання терміну виконання заставодавцем (відповідач у справі) зобов`язання (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до Кредитного договору), забезпеченного заставою згідно з цим Договором, воно не буде виконане;

- виникнення у нього права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем зобов`язань за Кредитним договором;

- інших випадках, передбачених чинним законодавством України, цим договором та Кредитним договором.

Пунктом 2.1.4 визначено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави достроково, а саме:

- якщо заставодавець порушив свої зобов`язання, передбачені п.п. 2.3.1, 2.3.3 та 2.3.6 цього Договору;

- якщо будь-яка інформація заставодавця, надані документи щодо цього договору чи Кредитного договору виявились недостовірними після того, як вони були надані чи підтверджені, і ці факти потягли невиконання заставодавцем зобов`язань, що витікають з Кредитного договору по виплаті будь-яких належних до сплати на користь заставодержателя платежів;

- якщо проти заставодавця порушено справу про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію (для юридичної особи);

- у разі порушення заставодавцем питання про розірвання депозитного договору, зазначеного у п. 1.2 ст.1 цього Договору;

- за десять днів до закінчення строку дії депозитного договору не уклав з заставодержателем відповідного додаткового договору щодо пролонгації строку дії зазначеного депозитного договору.

Також п.п. 2.1.5 та 2.1.6 вищевказаного Договору застави визначено право заставодержателя (позивача в справі) задовольнити вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, та у випадку права звернення стягнення на Предмет застави - реалізувати його відповідно до цього Договору.

В той же час, з матеріалів справи вбачається й представниками позивача не заперечувалось в судових засіданнях, що позивачем в даній справі не заявлено позов про звернення стягнення на заставлені майнові права й зняття у зв`язку з цим арешту з відповідних рахунків. Поза межами даної судової справи відповідні позови також не заявлено до суду, право на звернення стягнення на Предмет застави позивач не реалізовував.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставним посилання позивача в обгрунтування вимог щодо зняття арешту в даній справі на положення ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в даному випадку відсутній спір щодо звернення стягнення на заставлене майно, позивач дане право не реалізував раніше й така вимога не є предметом розгляду в даній справі.

Також позивач в обгрунтування своїх вимог щодо зняття арештів з рахунків, накладених постановами виконавців, посилається на норми ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Вказана норма встановлює право особи звернутися за захистом свого майнового права (права власності), коли таке право порушується або не визнається органом/особою, який/яка здійснює заходи примусового виконання, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто застосування вказаної норми можливе лише в тому разі, коли порушення права здійснюється органом примусового виконання.

Суд погоджується з доводами позивача щодо наявності у нього переважного права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, однак підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на арештоване органом ДВС майно або право володіння ним.

В даному випадку судом встановлено, що грошові кошти, на які накладено арешт в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження», належать відповідачеві, а позивач, як заставодержатель, є лише їх ймовірним власником або володільцем.

Суд також приймає до уваги, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №922/1334/17 викладений такий правовий висновок: "встановивши на підставі належних та допустимих доказів належність арештованого майна на підставі права власності позивачу та відсутність оспорювання або невизнання такого права, обґрунтованим є висновок, що, у даному випадку, особа вправі звернутись до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт і зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту."

Крім того, у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №903/206/18 суд дійшов висновку, що можливість заявлення вимоги лише про зняття арешту з майна є допустимою виключно у разі відсутності спору або відсутності невизнання такого права власності.

Як встановлено судом в цій справі між сторонами наявний спір, позовні вимоги позивача відповідачем не визнаються та заперечуються в повному обсязі, оскільки грошові кошти, що передано в заставу позивача, в даному випадку належать відповідачу, а позивачем право звернення стягнення не реалізовано.

Суд також не покладає в основу висновків у справі посилання позивача в обгрунтування заявлених позовних вимог на позицію Верховного Суду України, яка була викладена в листі від 01.02.2015 «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», оскільки предметом у даній справі є інші правовідносини, а саме щодо застави майнових прав, а не застави нерухомого майна.

Згідно частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

У розумінні приписів статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає закону, змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Правильно обраний спосіб захисту порушеного права повинен, з однієї сторони, відповідати за своєю правовою природою суті спірних правовідносин, а з іншої - передбачати конкретний механізм захисту порушеного права, тобто мати відображення в сформульованих відповідним чином позовних вимогах, які дадуть змогу безумовно виконати таке рішення у разі задоволення судом вимог.

При цьому, відповідно до положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його «ефективність» з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015).

Суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відтак, застосування такого способу захисту як виключення грошових коштів з-під арешту, повинно бути обґрунтовано з точки зору правомірності та ефективності та не повинно порушувати законні права стягувачів у зведених виконавчих провадженнях, боржником у яких є відповідач, та не закінчених станом на момент розгляду та вирішення даного спору.

Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позивач заявив вимоги про захист свого права без дотримання положень, передбачених ст.ст. 51 та 59 Закону України "Про виконавче провадження", тому обраний ним захист не є ефективним.

Щодо посилання позивача на порушення виконавцями порядку накладення арешту, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, повинен вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності таким чином, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема, юридичних осіб. У цьому разі приватний виконавець (орган ДВС) набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Оскільки Господарським процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, що також випливає із цільового і системного розуміння положень частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Такий висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 917/2267/14.

Суд зазначає, що приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Так, положеннями статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, з наявністю яких ст.ст. 51 та 59 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує підстави для зняття судом арешту, накладеного постановами виконавців - третіх осіб в справі, а тому суд у задоволенні позову відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 185, 233, 236-238, 240, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді В.Л. Котельницька

О. Ю. Соп`яненко