ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.11.2019 Справа № 920/841/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області у порядку загального позовного провадження справу № 920/841/19

за позовом Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Суми,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», м. Одеса,

про витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: 07.08.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» звільнити та повернути Майно (майданчик ін. № 103556 загальною площею 4943 кв.м, яке розташоване за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Кириківський, 27) Дочірньому підприємству «Сумський облавтодор» Відритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а також стягнути з відповідача 1921 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 12.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі № 920/841/19, призначено підготовче засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує та зазначає, що акт приймання-передачі майна, який є підставою для прийняття майна у користування за спірним договором, між сторонами підписаний не був, а також наголошує, що повідомлення позивача № 06/1498 про повернення майна у зв`язку з припиненням дії договору від 13.12.2018, вимога № 06/13 від 08.01.2019 не є належними доказами, оскільки не підтверджують факту їх отримання відповідачем.

20.09.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, доводи відповідача позивач вважає необґрунтованими та просить задовольнити позов.

Відповідач подав до суду заперечення, наполягає на відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.10.2019 суд закрив підготовче провадження у справі №920/841/19 та призначив справу до розгляду по суті у судове засідання на 07.11.2019.

У судове засідання 07.211.2019 представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

04.10.2018 між Дочірнім підприємством «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України (Орендодавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПМК- 17» (Орендарем, відповідачем у справі) був укладений договір оренди нерухомого майна № ОР- 4/10/18 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, а саме: майданчик (інв. № 103556), загальною площею 4943 кв.м, який розташований за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Кириківський, 27, що знаходиться в господарському віданні ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Орендар зобов`язується оплатити Орендодавцеві за користування майном, яке здійснювалось ним до укладення цього договору, а саме, за період з червня 2017 року по вересень 2018 року - 1 391 928,70 грн.

Орендар зобов`язується компенсувати Орендодавцеві фактично понесені ним витрати на забезпечення охорони майна Орендаря - 384 000,00 грн.

Згідно з умовами п. 2.1 договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору, акту приймання-передачі вказаного майна та перерахування Орендодавцеві грошових коштів зазначених у п. 1.1 даного договору, а саме 1 775 928,70 грн.

При цьому обов`язок зі складання Акта приймання-передачі покладається на сторону, як передає майно іншій стороні Договору (пункт 2.4 договору оренди нерухомого майна).

Строк дії договору сторони встановили до 28.12.2018 (пункт 9.1). Також у цьому пункті сторони погодили, що у відповідності ст. 631 Цивільного кодексу, умови цього договору застосовуються до взаємовідносин сторін, що існували між ними до його укладення, а саме починаючи з 01.06.2017.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань по передачі майна в оренду позивач посилається на те, що ним були складені, підписані та направлені для підпису відповідачу договір оренди від 04.10.2018 та акт приймання-передачі майна в оренду.

Факт виконання відповідачем зобов`язання по сплаті позивачу суми, обумовленої у п. 1.1 договору, підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

Позивач в обґрунтування позовних вимог стверджує, що відповідач протягом дії договору оренди нерухомого майна № ОР-4/10/18 від 04.10.2018, а також після закінчення строку його дії користувався орендованим майном, вносив орендні платежі, однак на вимогу позивача (як орендодавця) орендованого майна йому так і не повернув, чим порушив право позивача на користування своєю власністю.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що правовідносини, що склалися між сторонами спору врегульовані положеннями глави 58 Найм (оренда) Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 760 даного Кодексу предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до частин 1-3 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що позивач, у порушення умов п. 1.1 договору, не надав йому для підписання акту приймання-передачі орендованого майна, а також заперечує факт отримання повідомлення про повернення майна у зв`язку з припиненням договору оренди.

Щодо вказаних обставин, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивач не виконав п. 1.1 Договору оренди, а саме не передав майно в користування. При цьому, до вказаного висновку відповідач прийшов виходячи з того, що між сторонами договору не було підписано акту приймання-передачі нерухомого майна.

Дійсно, в п. 2.1 Договору оренди № ОР-4/10/18 від 04.10.2018 сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору, акту приймання-передачі вказаного майна та перерахування Орендодавцеві грошових коштів зазначених у п. 1.1 даного Договору.

Згідно з п. 2.4 Договору, обов`язок зі складення Акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору.

Таким чином, на позивача як орендодавця за договором покладався обов`язок з фактичної передачі речі орендарю, яка оформлювалась складеним актом приймання- передачі майна в оренду.

У зв`язку з цим зобов`язання Орендодавця вважаються такими, що виконані в повному обсязі з моменту складення акту приймання-передачі майна в оренду, підписання його зі сторони позивача та передачі для підписання Орендареві, що і було здійснено Орендодавцем 04.10.2018.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач разом з договором оренди склав та підписав акт приймання-передачі майна в оренду та передав його для підпису відповідачеві. Однак, останній підписав, проставив відтиск печатки та повернув лише договір оренди. При цьому акт приймання-передачі майна так і не був повернутий позивачеві.

У подальшому позивач повторно надіслав відповідачеві оригінали актів приймання-передачі майна в оренду листом від 26.07.2019 № 06/821. Цей лист, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення був отриманий відповідачем 05.08.2019, однак на момент розгляду даної справи в суді, орендар так і не виконав свого обов`язку та не повернув екземпляр акту приймання-передачі майна в оренду позивачеві.

При цьому відсутність підписаного між сторонами акту приймання-передачі майна в оренду у зв`язку з бездіяльністю Орендаря не можна розцінювати як факт того, що Орендар не приступав до використання майна в своїй господарській діяльності за умови виконання ним всіх інших домовленостей за договором та наявності доказів того, що Орендар все ж приступив до користування таким майном.

Так, відповідач не заперечує проти того, що ним підписано договір оренди, та перераховано обумовлену суму заборгованості на виконання своїх зобов`язань за договором.

Крім цього, між сторонами підписано угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, підписані акти приймання-передачі наданих послуг за оренду майна з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, що свідчить про те, що відповідач дійсно користувався майном в період дії договору оренди, а також продовжив таке користування після припинення строку дії договору, який сплив 28.12.2018 (копію угоди № 1203/19 про проведення заліку взаємної заборгованості від 12.03.2019 та копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) з оренди майна з жовтня 2018 року по квітень 2019 року долучено до матеріалів справи).

Таким чином, суд робить висновок про те, що відсутність акту приймання-передачі майна в оренду, не може бути безумовним доказом порушення договірних зобов`язань зі сторони Орендодавця. Адже доведення позивачем того, що ним вчинялись всі дії для виконання умов договору з одночасною відсутністю протилежних доказів з боку відповідача свідчить про те, що умов договору позивач не порушував. Натомість дії, вчинені відповідачем, свідчать про те, що він приступив до користування майном та продовжував використовувати його по квітень 2019 року.

Як зазначалось вище, у п. 9.1 договору оренди нерухомого майна від 04.10.2018 сторони погодили строк його дії - до 28.12.2018.

Матеріали справи містять докази того, що позивач звернувся до відповідача з листом № 06/1498 від 13.12.2018, в якому повідомляв останнього про те, що договір оренди № ОР-4/10/18 від 04.10.2018 припиниться 28.12.2018 у зв`язку з закінченням строку, на який він укладався. Одночасно з цим в згаданому листі відповідача повідомлено про необхідність виконання свого обов`язку з повернення орендованого майна до дня закінчення дії договору та про наслідки порушення такого обов`язку.

Лист № 06/1498 згідно з відомостями із сайту ПАТ «Укрпошта» відповідач отримав 21.12.2018 (до моменту закінчення дії договору), відтак був повідомлений про необхідність повернення орендованого мана та наміри Орендодавця припинити договірні правовідносини.

Але станом на дату закінчення обумовленого строку користування майном відповідач не повернув майно з користування, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та норми чинного законодавства України.

11.01.2019 позивач надіслав відповідачеві вимогу від 08.01.2019 №06/13 про звільнення та повернення майна у зв`язку з припиненням договору оренди нерухомого майна, у якій повідомив відповідача про невиконання ним обов`язку з повернення орендованого майна у строк та у порядку, що обумовлені договором оренди нерухомого майна.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказана вимога була вручена відповідачеві 22.01.2019.

Однак, як вказує позивач, його вимоги були проігноровані відповідачем, орендоване майно йому як власнику не повернуте.

Відповідно до ч 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Заперечення відповідача про те, що він не отримував від позивача будь-яких вимог про необхідність повернення орендованого за договором № ОР-4/10/18 майна, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються аналізом наявних у матеріалах справи доказів направлення відповідачу листа від 13.12.2018 та вимоги від 08.01.2019 про звільнення та повернення майна.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд на підставі дослідження доказів, поданих сторонами, встановив факт укладання сторонами у справі договору оренди нерухомого майна, факт користування орендованим майном відповідачем та сплату ним орендних платежів, факт належного повідомлення позивачем відповідача про повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди, а також факт користування спірним нерухомим майном відповідачем після спливу строку договору. Доказів повернення орендованого майна відповідачем власнику матеріали справи не містять.

Враховуючи, що відповідачем не дотримано умов договору про повернення об`єкта оренди після закінчення строку його дії, чим порушено як умови договору так і вимоги ст. 785 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 123, 129, 130 ГПК України суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (65025, Одеська область, Комінтернівський район, 21 км Старокиївського шосе, 30-А; ) звільнити та повернути майно (майданчик інв. № 103556 загальною площею 4943 кв.м, яке розташоване за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Кириківський, 27) Дочірньому підприємству «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (40002, м. Суми, вул. Роменська, 79/2; ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (65025, Одеська область, Комінтернівський район, 21 км Старокиївського шосе, 30-А; ) на користь Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (40002, м. Суми, вул. Роменська, 79/2; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

4. Видати накази після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 11.11.2019.

Суддя В.Л. Котельницька