ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.19 Справа № 917/1265/19

м.Полтава

за позовною заявою Комишнянської селищної ради, вул. Миру,84 смт.Комишня, Миргородський район, Полтавська область,37613

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський край", вул. Миру, 6, смт.Комишня, Миргородський район, Полтавська область,37613

про стягнення 157 451,31грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар судового засідання Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання..

Обставини справи. Комишнянська селищна рада звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський край" про стягнення орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 05.12.2017 у розмірі 132 388,69грн. - сума основного боргу, а також 5614,73грн. - 3% річних та 19447,89грн. - інфляційні нарахування.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач як орендар земельної ділянки не виконав своїх зобов`язань за договором, орендну плату своєчасно та у повному обсязі не сплатив.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.07.2019 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 15.08.2019

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою суду від 24.10.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 12.11.2019.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між Комишнянською селищною радою (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Миргородський край" (орендар, відповідач) був укладений договір оренди земельної ділянки від 05.12.2017 року, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, які знаходяться на території Комишнянської селищної ради за адресою: 37613, смт.Комишня, вул.Миру,6, Миргородський район, Полтавської області (п.1 Договору)

В оренду передаються земельні ділянки комунальної власності Комишнянської селищної ради, загальною площею - 3,7840га земель промисловості, згідно затверджених технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, в тому числі:

- земельна ділянка, кадастровий номер :31:001:1089, загальною площею - 1,5506га, в тому числі землі промисловості - 1,5506га;

- земельна ділянка, кадастровий номер :31:001:1088, загальною площею - 2,2334га, в тому числі землі промисловості - 2,2334га (п.2 Договору).

Факт передачі земельної ділянки у користування відповідачу підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 05.12.2017.

Договір укладено строком на 7 років (п.8 Договору)

Відповідно до п.9 Договору орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі з розрахунку - 3,0% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, всього - 93450,85грн. за об"єкт оренди за 1 рік користування.Розрахунок по орендній платі орендар розпочинає з 01.12.2017 року. Орендна плата сплачується в такі терміни: щомісячно до 30 числа наступного місяця за звітним рівномірними частками в розмірі 1/2 річної орендної плати на рахунок орендодавця.

Як зазначає позивач, відповідачем не здійснювалася оплата за оренду земельних ділянок. У зв"язку з невиконанням своїх зобов"язань за договором, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 132 388,69грн.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Право оренди земельної ділянки, як встановлено статтею 93 Земельного кодексу України - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендареві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п.14.1.136 ст.14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів погашення боргу по договору оренди земельної ділянки від 05.12.2017 відповідачем не надано.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу по орендній платі за землю в сумі 132 388,69грн. за період грудень 2017 - квітень 2019 підлягає задоволенню.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми позивач відповідачу нарахував 3% річних в сумі 5614,73грн. за період з 01.12.2017 по 30.04.2019 та 19447,89 грн. інфляційні втрати за період грудень 2017 - квітень 2019.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5 614,73 грн. та інфляційних втрат у розмірі 19 447,89 грн.,

суд дійшов висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський край", вул. Миру, 6, смт.Комишня, Миргородський район, Полтавська область, 37613, ) на користь Комишнянської селищної ради ( вул. Миру,84 смт.Комишня, Миргородський район, Полтавська область, 37613, ) заборгованість за договором оренди земельної ділянки у розмірі 132 388,69грн. 5614,73грн. - 3% річних, 19447,89грн. - інфляційні нарахування.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення підписано: 13.11.2019

Суддя Кльопов І.Г.