ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Справа №914/635/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів Т.Б. Бонк,

О.В. Зварич,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача Тістик М.В. (довіреність №2302-вих-660 від 08.02.2019);

відповідача Бондара В.В. (довіреність № 43/33/01-2019/еп від 27.07.2019);

розглянувши апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Львівській області №3070/43/33/01-2019 від 29.07.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.06.2019, повний текст рішення складено 21.06.2019,

у справі № 914/635/19 (суддя Пазичев В.М.)

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Управління поліції охорони у Львівській області, м. Львів

про стягнення 101 113, 72 грн неустойки

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі-УКВ) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління поліції охорони у Львівській області про стягнення 146 260,68грн неустойки.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за договором оренди нерухомого майна №г-9676-15 від 03.07.2015 позивач передав відповідачу в оренду нежитлове приміщення площею 43,40кв.м, розташоване за адресою вул. Саксаганського,9 у м. Львові, терміном до 02.07.2018( включно). Договірні відносини були припинені у зв`язку з закінченням строку договору, на який його було укладено, про що відповідачу було надіслане повідомлення №2302-вих-4694 від 26.07.2018. В цьому повідомленні позивач вимагав повернути нежитлове приміщення балансоутримувачу упродовж 15 днів, однак відповідач майно не повернув. В подальшому сторони уклали новий договір оренди від 10.12.2018 №Г-11547-18 щодо вказаного нежитлового приміщення площею 43,40кв.м. Позивач вказує, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення майна у зв`язку з припиненням договору оренди та незаконно користувався приміщеннями протягом періоду з 03.07.2018 по 09.12.2018. Відтак на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 146 260,68грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 01.07.2018 по 01.12.2018.

11.06.2019 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 101 113, 72 грн неустойки. В заяві позивач зазначив, що в процесі розгляду справи відповідач провів оплати на рахунок позивача( а.с. 88).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.06.2019 у справі № 914/635/19 позов задоволено ( з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог). Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 101 113, 72 грн неустойки за період з 01.07.2018 по 01.12.2018 та 1921,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 202, 627, 785, 795 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 287 ГК України, ст.ст. 17,26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що після припинення договору оренди відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення майна і до укладення нового договору оренди протягом періоду з 03.07.2018 по 09.12.2018 незаконно користувався приміщеннями, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України.

Відповідач (Управління поліції охорони у Львівській області ) не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач вказує на те, що після отримання листа позивача від 26.07.2018 про припинення договірних відносин він подав 03.08.2018 всі необхідні документи для переукладення договору оренди, однак укладення нового договору оренди затягнулося на тривалий час через дії самого позивача, тому вважає безпідставним стягнення штрафних санкцій за період відсутності нового договору з вини позивача. При цьому зазначає, що він добровільно сплатив неустойку за місяць користування приміщенням до відкриття судом провадження у справі. Крім того, вказує, що позивач просив стягнути неустойку за період з 03.07.2018 по 01.12.2018, в той же час як суд стягнув її за період з 01.07.2018 по 01.12.2018. Посилаючись на акт звірки,зазначає, що позивачем нараховано 170 010,30грн неустойки, яка сплачена відповідачем в сумі 114 909,69грн, тому суд мав би стягнути неустойку за користування приміщеннями за період відсутності договору в сумі 55 100,61грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скаржника та вказує, що відповідач подав заяву про продовження договору оренди лише через місяць після закінчення строку дії договору оренди, у зв`язку з чим договірні відносини були припинені, а заява була розгляну на черговій сесії міської ради, яка прийняла ухвалу від 11.10.2018 № 4050 про надання відповідачу в оренду приміщень, на підставі якої і був укладений новий договір оренди від 10.12.2018. Разом з тим, зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо вчасного повернення орендованого майна та незаконно використовував нежитлові приміщення протягом періоду з 03.07.2018 по 09.12.2018, що стало підставою для нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за цей період. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі № 914/635/19 (колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Бойко С.М., Бонк Т.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління поліції охорони у Львівській області на рішення Господарського суду Львівської області від 11.06.2019 у справі № 914/635/19 та витребувано матеріали даної справи у місцевого господарського суду.

У зв`язку з перебуванням у відрядженні члена колегії судді Бойко С.М. автоматизованим розподілом (протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.09.2019) до складу колегії замість судді Бойко С.М. введено суддю Дубник О.П.

Ухвалою суду від 11.09.2019 розгляд даної справи призначено на 15.10.2019.

Ухвалою від 15.10.2019 розгляд справи відкладено на 05.11.2019.

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії суддів судді Дубник О.П. автоматизованим розподілом (протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.11.2019) до складу колегії замість судді Дубник О.П. введено суддю Зварич О.В.

У судовому засіданні 05.11.2019 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та зазначив, що період, протягом якого здійснено нарахування неустойки є 03.07.2018 по 09.12.2018.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

03.07.2015 Управління комунальної власності Департаменту економічно політики Львівської міської ради (орендодавець) ( далі УКВ) та Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (орендар) уклали договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-9676-15, згідно з п. 1 якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 43,40 м2, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9.

Відповідно до п.2.1 договору об`єкт оренди буде використовуватись для службових потреб.

Термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 03.07.2015 до 02.07.2018 (включно) ( п. 4.1 договору).

Згідно з п.4.7 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення терміну, на який його було укладеного (п.4.12.1).

Згідно з п.5.9 договору при погашенні заборгованості (її частини) кошти, що сплачує орендар, у першу чергу зараховуються у рахунок погашення пені, у наступну- на погашення заборгованості з орендної плати.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.3 договору повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії цього договору або його дострокового припинення чи розірвання. Об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 15 днів з часу настання однієї з подій, зазначених в п.9.1 договору.

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкта оренди у порядку і у строки, передбачені ч.9 цього договору, орендодавець нараховує орендареві неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за весь час прострочення обов`язку щодо поверненння об`єкта оренди (п.9.9 договору).

Угодою №Г-9676-15 (Д-16) від 01.04.2016 сторони внесли зміни до договору оренди від 03.07.2015 в частині назви орендаря, змінивши його назву на Управління поліції охорони у Львівській області (а.с. 62).

Позивач надіслав відповідачу повідомлення № 2302-вих-4694 від 26.07.2018 «Про припинення договірних відносин у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди», в якому вказав про обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі.

03.08.2018 відповідач звернувся до відповідача із заявою про продовження договору оренди приміщення на вул. Саксаганського,9, яка була розглянута на черговій сесії міської ради. За результатами розгляду заяви відповідача міська рада прийняла ухвалу від 11.10.2018 № 4050 про надання відповідачу в оренду нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , 9 у АДРЕСА_2 Львові загальною площею 43,40 кв.м. На підставі вказаної ухвали сторони уклали договір оренди № Г-11547-18 від 10.12.2018 терміном на 2 роки 364 дні з 10.12.2018 до 09.12.2021 включно ( а.с. 17-20,38. 42).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, після припинення 02.07.2018 договору оренди від 03.07.2015 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, відповідач не повернув орендованого приміщення, у зв`язку з чим позивач щомісячно ( до укладення нового договору оренди) нараховував відповідачу неустойку у розмірі подвійної орендної плати та виставляв відповідачу відповідні рахунки на її оплату.

Так, згідно з довідкою УКВ №4-2302-238 від 28.01.2019 за період з 03.07.2018 по 09.12.2018 позивачем нарахована неустойка у розмірі подвійної орендної плати на загальну суму 168 978,09грн, яка сплачена відповідачем частково в сумі 97 793,00грн, а саме: 02.10.2018 12 892,25грн ( фактично сплачено по рахунку від 31.07.2018 -13924,46грн, з яких: 1032,21 грн орендна плата, решта 12892,25грн неустойка); 24.10.2018 - 27 848,92грн на підставі рахунка від 30.09.2018; 27.11.2018- 13 924,46грн на підставі рахунка від 31.10.2018; 21.12.2018- 13 924,46грн на підставі рахунка від 30.11.2018, 05.04.2019 - 14 749,32грн на підставі рахунка від 31.12.2018; 08.04.2019 - 14 453,59грн доплата по рахунку від 30.09.2018року), що підтверджено виставленими УКВ рахунками на оплату неустойки за липень-грудень 2018 року та виписками банку з рахунка відповідача.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Орендні відносини регулюються Цивільним та Господарським кодексами України та іншими нормативно-правовими актами, а щодо оренди державного та комунального майна регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" N 2269-XIII ( далі Закон N 2269-XII).

Згідно з ч.1 ст.759 ЦК України, ч.1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч.1 ст.17 Закону N 2269-XII термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором ( ч.2 ст. 17 Закону N 2269-XII).

Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-9676-15 від 03.07.2015, на підставі якого було передано відповідачу в оренду нежитлове приміщення загальною площею 43,40 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9, припинив свою дію з 03.07.2018, оскільки позивач надіслав відповідачу повідомлення від 26.07.2018 про припинення договірних відносин у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди.

Згідно з ч.1 ст. 27 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

За змістом ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення(ч. 2 вказаної статті).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що після припинення договору оренди № Г-9676-15 від 03.07.2015( в редакції угоди від 01.04.2016) відповідач не повернув орендоване приміщення, а продовжив користуватися ним до укладення з позивачем нового договору оренди № Г-11547-18 від 10.12.2018.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна позивач нарахував неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за період з 03.07.2018 по 09.12.2018 на загальну суму 168 978,09грн та виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату неустойки, які відповідач оплатив частково в сумі 97 793,00грн.

Отже, заборгованість відповідача по сплаті неустойки становить 71 185,09грн ( 168 978,09 97 793,00).

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що позивач неправомірно визначив в акті звірки розрахунків станом 07.05.2019 заборгованість зі сплати неустойки в сумі 101 113,72грн, яка заявлена до стягнення, оскільки з цього акту вбачається, що позивач частково зарахував сплачену відповідачем неустойку за неповернення майна після припинення договору оренди № Г-9676-15 від 03.07.2015 (в редакції угоди від 01.04.2016) в рахунок погашення заборгованості з орендної плати.

Однак, таке зарахування неустойки в рахунок орендної плати є неправомірним, воно суперечить нормам чинного законодавства та умовам договору оренди, пунктом 5.9 якого встановлено, що при погашенні заборгованості( її частини) кошти, що сплачує орендар, в першу чергу зараховуються в рахунок погашення пені (за несвоєчасну сплату орендної плати), а в наступну в рахунок сплати орендної плати. Тобто сплачена відповідачем неустойка за неповернення майна після припинення дії договору оренди жодним чином не може зараховуватися в рахунок погашення заборгованості з орендної плати. Тим більше, таке зарахування не погоджене сторонами, оскільки відповідач в акті звірки визначив іншу, ніж позивач, суму заборгованості, а саме: 12 837,11грн.

Крім того, в мотивувальній частині позовної заяви позивач вказав період нарахування неустойки з 03.07.2018 по 09.12.2018 ( з моменту припинення попереднього договору оренди і до укладеного нового договору оренди), за який позивач фактично провів нарахування неустойки згідно з довідкою УКВ та актом звірки, в той час як у прохальній частині позовної заяви вказаний період з 01.07.2018 по 01.12.2018. З матеріалів справи вбачається та підтверджено представником позивача, у прохальній частині позовної заяви була допущена описка, проте цих обставин суд першої не з`ясував та вказав у рішенні період з 01.07.2018 по 01.12.2018, який суперечить фактичним обставинам справи та є неправильним, на що звернув увагу відповідач.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє посилання відповідача на акт звірки розрахунків станом 07.05.2019 (а.с. 67-68) та його доводи про те, що згідно з цим актом він сплатив 114 909,69 грн з огляду на наступне.

Як вказано вище, 10.12.2018 сторони уклали новий договір оренди № Г-11547-18, об`єктом оренди за яким є те ж саме нежитлове приміщення загальною площею 43,40 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9, що і за попереднім договором оренди. На підставі договору № Г-11547-18 від 10.12.2018 позивач виставив відповідачу рахунок №СФ-0002596 від 31.01.2019 на оплату орендної плати в сумі 16 092,00грн, який відповідач оплатив 27.02.2019 у повному обсязі, що підтверджено випискою банку з рахунка відповідача (рахунок №СФ-0002596 від 31.01.2019 та виписка банку в матеріалах справи).

Нормами чинного законодавства та умовами договору оренди не передбачено можливості зарахування орендної плати, сплаченої за одним договором, в рахунок погашення неустойки за неповернення майна після припинення чинності іншого договору оренди.

Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані послання відповідача на те, що 03.08.2018 він подав всі необхідні документи для переукладення договору оренди, що укладення нового договору оренди затягнулося на тривалий час з вини самого позивача, з таких підстав.

Частиною 1 ст. 777 ЦК України встановлено, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором.

Договором оренди № Г-9676-15 від 03.07.2015( в редакції угоди від 01.04.2016) ( п.4.5 ) встановлено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це УКВ до спливу строку договору найму.

Відповідач не повідомив УКВ до спливу строку договору оренди ( 02.07.2018) про свій намір укласти договір оренди на новий строк, а лише через місяць після припинення договору оренди подав відповідні документи.

Разом з тим, пунктом 4.6 договору встановлено, якщо орендар не скористався правом на продовження договору оренди, то він зобов`язаний повернути об`єкт оренди на умовах визначених договором. У разі невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, до такого орендаря застосовуються положення пункту 9.9 цього договору ( стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди ).

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем, в порушення умов договору та ст. 785 ЦК України він не повернув позивачу орендованих приміщень та продовжував ними користуватися після закінчення дії договору оренди , відтак в силу ч. 2 ст. 785 ЦК України позивач має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі №924/80/19 вказав, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і чинним законодавством України не передбачено правового механізму зменшення неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає до стягнення з відповідача, є заборгованість зі сплати неустойки, нарахованої за період з 03.07.2018 по 09.12.2018, в сумі 71 185,09грн. В іншій частині, а саме: в частині стягнення 29 928,63грн (101 113,72 71 185,09) неустойки позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч.4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи суд першої інстанції неправомірно задоволив позов у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) та стягнув з відповідача на користь позивача 101 113, 72 грн неустойки за період з 01.07.2018 по 01.12.2018, в той час до стягнення підлягала заборгованість зі сплати неустойки, нарахованої за період 03.07.2018 по 09.12.2018, в сумі 71 185,09грн. Отже, рішення належить змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 71 185,09грн неустойки.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відтак з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача належить стягнути 1352,40грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача пропорційно до задоволених апеляційних вимог в сумі 852,89грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 278, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Львівській області №3070/43/33/01-2019 від 29.07.2019 задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 11.06.2019 у справі № 914/635/19 змінити. Позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволити частково.

Стягнути з Управління поліції охорони у Львівській області, ідент. код 40108887, місцезнаходження: 79019, м. Львів, вул. Липинського, 44, на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ідент. код 25558625, місцезнаходження 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, - 71 185,09грн неустойки та 1352,40грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

У стягненні решти неустойки відмовити.

2. Стягнути з Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ідент. код 25558625, місцезнаходження 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, на користь Управління поліції охорони у Львівській області, ідент. код 40108887, місцезнаходження: 79019, м. Львів, вул. Липинського, 44, - 852,89грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 11.11.2019.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя О.В. Зварич