Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. м. Житомир Справа № 906/432/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Морозова Т.В., адвокат, ордер серія КС №494483 від 03.05.2019,

від відповідача-1: Миколайчук П.В., адвокат, ордер серія ЖТ №051145 від 03.06.2019;

Бродецький М.А., керівник, наказ №3 від 20.03.2019;

від відповідача-2: Горкуша М.А., представник за довіреністю №3 від 02.01.2019 (приймав участь в судових засіданнях 24.10.2019 та 13.11.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни (м.Коростишів, Житомирська область)

до 1) Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" (м.Коростишів, Житомирська область)

2) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м.Житомир)

про визнання недійсним рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019, визнання недійсним договору від 28.11.2006, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00грн.

В судовому засіданні оголошувались перерви з 24.10.2019 до 05.11.2019 та з 05.11.2019 до 13.11.2019.

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа за позовом Фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни до Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" та Головного управління Дергеокадастру у Житомирській області про:

- визнання незаконним рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №32-6-0.25-437/164-19 від 26 лютого 2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю "Кортекс" та Антонюк Антоніною Олексіївною ;

- скасування земельних сервітутів та обмежень, встановлених відносно земельної ділянки площею 0,1312га, з кадастровим номером :01:016:0289, з цільовим призначенням: землі промисловості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: право використання земельної ділянки для прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій площею 0,0215 га, та право використання земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0208га;

- стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" на користь Фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни моральної шкоди у розмірі 100000,00грн.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.05.2019, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 13.06.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019, зокрема, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 05.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 16.09.2019.

З 16.09.2019 по 04.10.2019 оголошено перерву в підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.10.2019 прийнято подану позивачем заяву від 24.09.2019 про зміну предмету позову та ухвалено здійснювати розгляд справи з урахуванням поданих змін. Вказаною ухвалою також було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.10.2019.

Відтак, предметом позовних вимог у справі, що розглядається, є:

- визнання недійсним договору на встановлення земельного сервітуту укладеного 28 листопада 2006 року Товариством з додатковою відповідальністю «Кортекс» та Антонюк Антоніною Олексіївною ;

- визнання незаконним рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання Державних кадастрових реєстраторів Відділу Держгеокадастру у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати у Державному земельному кадастрі записи про земельні сервітути та обмеження, встановлені відносно земельної ділянки площею 0,1312 га, з кадастровим номером :01:016:0289, з цільовим призначенням: для реконструкції будівлі відстійника під електроцех, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: право використання земельної ділянки для прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій площею 0,0215 га та право використання земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0208 га;

- стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" на користь позивача грошові кошти в розмірі 100 000,00грн відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.10.2019 до 05.11.2019 та з 05.11.2019 до 13.11.2019.

В судовому засіданні 24.10.2019, судом розглянуто клопотання представника позивача, в якому представник позивача просила долучити до матеріалів справи заперечення від 08.10.2019. Суд задовольнив вказане клопотання з огляду на таке.

Частиною 3 статті 3 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, згідно статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом враховується, що представник відповідача-2 під час судового засідання 04.10.2019 подав пояснення щодо заяви про зміну предмета позову від 02.10.2019, копії яких були вручені іншим учасникам лише під час судового засідання.

Судом приймається до уваги той факт, що на стадії підготовчого засідання у представника позивача не було можливості надати свої заперечення на подані пояснення відповідачем-2, оскільки про необхідність спростування вказаних доводів, позивачу стало відомо лише 04.10.2019.

Представники відповідачів щодо долучення судом до матеріалів справи заперечення від 08.10.2019 не заперечували.

Зважаючи на вище викладене у сукупності, суд вважає наведені позивачем обставини пропуску строку на подання доказів поважними та приймає до розгляду заперечення від 08.10.2019 на стадії розгляду справи по суті.

Представник позивача в судових засіданнях підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з врахуванням заяви від 24.09.2019 про зміну предмету позову (т.2, а.с.186-188), відповіді на відзив на позовну заяву від 07.06.2019 (т.1, а.с.196-199), відповіді на відзив на позовну заяву від 11.06.2019 (т.1, а.с.211-214), запереченнях на клопотання про застосування строку позовної давності (т.1, а.с.244-246), письмових поясненнях від 13.09.2019 (т.2, а.с.150-155), запереченнях від 08.10.2019 (т.3, а.с.107-112).

Представники відповідача-1 в судових засіданнях проти позову заперечили, просили у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві №42 від 04.06.2019 на позовну заяву (т.1, а.с.117-129), запереченнях №48 від 11.06.2019 (т.1, а.с.217-218), письмових поясненнях №85 від 13.08.2019 (т.2, а.с.47-48), №120 від 05.09.2019 (т.2, а.с.136-138), запереченнях №132 від 18.09.2019 (т.2, а.с.178-180), від 01.10.2019 (т.3, а.с.86). Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Представник відповідача - ТДВ "Кортекс" підтримав клопотання №49 від 12.09.2019 (т.1, а.с.224-231) про застосування строку позовної давності.

Відповідач-2 в судових засіданнях 24.10.2019 та 13.11.2019 проти позову заперечив, просив у позові відмовити з підстав, наведених у письмовому відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.110-113), в якому просив відмовити у задоволенні позову, а також, письмових поясненнях щодо заяви про зміну предмету позову (т.3, а.с.93-95).

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2002 рішенням Коростишівської міської ради шостої сесії двадцять четвертого скликання "Про дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування об`єкта" було вирішено надати погодження на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування об`єктів: приватному підприємцю Антонюк А.О. по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,02га (т.1, а.с.30).

11.10.2004 між Відкритим акціонерним товариством Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" та Суб`єктом підприємницької діяльності Антонюк Антоніною Олексіївною було укладено договір купівлі-продажу приміщення, відповідно до п.1 якого, продавець Відкрите акціонерне товариство Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" передає у власність (продає), а покупець СПД Антонюк Антоніна Олексіївна приймає у власність (купує) і сплачує ціну згідно з умовами цього договору нежиле приміщення, а саме: відстійник з хлоратором, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.32).

Додатком від 11.10.2004 до договору купівлі-продажу від 11.10.2004 (т.1, а.с.36) сторонами було погоджено, серед іншого, такі умови:

п.1 продавець передає покупцю разом з придбаним майном земельну ділянку розміром 163 метрів квадратних. Від часу купівлі-продажу до часу повного юридичного оформлення права користування покупцем землею останній компенсує витрати продавця, пов`язані з платнею земельного податку.

п.3 в зв`язку із проходженням по території, що передається, інженерних комунікацій, а саме кабельних ліній фабрики та Коростишівського РЕМ, автомобільного проїзду та каналізаційної мережі на дані об`єкти поширюється сервітут, який сторони домовляються відобразити в кадастровому плані. Без письмової згоди фабрики "Кортекс" ніяких реконструкцій, будівництва та інших дій на площі, на які діють умови сервітуту, покупець не має права робити. Термін дії п.3 складає 5 років і може бути скоригований або подовженим за згодою сторін.

п.6 після завершення робіт по відведенню води, покупець зобов`язаний відновити покриття дороги території фабрики для подальшої експлуатації. Відновлення проводиться силами та за рахунок покупця.

п.8 покупець проводить огородження своєї території за свій рахунок та власними силами на протязі трьох місяців з моменту підписання договору.

Додатком від 11.10.2004 до договору купівлі-продажу від 11.10.2004 (т.1, а.с.37) сторонами було погоджено, серед іншого, такі умови:

п.1 продавець передає покупцю разом з придбаним майном земельну ділянку розміром 3000 метрів квадратних. Від часу купівлі-продажу до часу повного юридичного оформлення права користування покупцем земельною ділянкою останній компенсує витрати продавця, пов`язані з користуванням землею.

п.3 В зв`язку із проходженням по території, що передається інженерних комунікацій, а саме кабельних ліній фабрики та Коростишівського РЕМ, автомобільного проїзду та каналізаційної мережі на дані об`єкти поширюється сервітут, який сторони домовляються відобразити в кадастровому плані. Без письмової згоди фабрики "Кортекс" ніяких реконструкцій, будівництва та інших дійна площі, на які діють умови сервітуту, покупець не має права робити. Термін дії п.3 складає 5 років і може бути скоригований або продовжений за згодою сторін.

п.5 технічні і організаційні питання щодо організації самостійного в`їзду на свою територію покупець вирішує і здійснює самостійно.

20.07.2006 ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" було надано згоду СПД Антонюк А.О. на відчуження земельної ділянки в зв`язку з придбанням нерухомості орієнтовною площею 0,1312 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 (т . 1, а.с.39).

В подальшому, 28.11.2006 між ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" та ПП Антонюк А.О. було підписано договір на встановлення земельного сервітуту (далі - договір від 28.11.2006) (т.1, а.с.41-42).

Згідно п.1 договору від 28.11.2006, ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" встановлює земельний сервітут на земельну ділянку ПП Антонюк А.О. , в тому числі: сервітут на проїзд загальною площею 0,0215 га на використання даної земельної ділянки для проїзду до доріг загального користування, та сервітут на проходження мережі РЕМ та ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" загальною площею 0,0208 за адресою АДРЕСА_1 . План земельного сервітуту є невід`ємним додатком даного договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору від 28.11.2006, цей договір є безстроковим і вступає в силу з моменту його підписання.

ПП Антонюк А.О. в межах дії сервітуту забороняється:

- розпочинати будівництво будинків та споруд;

- проведення земельних робіт без погодження з ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс";

- влаштовування звалищ (пункт 2.2 договору на встановлення земельного сервітуту).

Пунктом 2.4 договору від 28.11.2006 сторони погодили, що ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" зобов`язується:

- дотримуватися встановленого режиму використання відведеної земельної смуги;

- відшкодовувати ПП Антонюк А.О. збитки у зв`язку з погіршенням якості земель результаті своєї господарської діяльності;

- не чинити дій, що можуть привести до погіршення якісних характеристик відведеної земельної смуги.

Зміна умов договору та його припинення до закінчення терміну його дії можливе за письмовою згодою сторін. Дострокове розірвання договору в односторонньому порядку можливе тільки за рішенням суду. За порушення умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України (пункт 2.7 договору від 28.11.2006).

Договір підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

25.10.2006 рішенням Коростишівської міської ради "Про проекти відведення земельних ділянок несільськогосподарського призначення" №112 було затверджено акт вибору та обстеження земельної ділянки несільськогосподарського призначення наміченої для реконструкції будівлі відстійника під електроцех, яка розташована в АДРЕСА_1 , та надано дозвіл на виготовлення проекту відведення її ПП Антонюк А.О. (т.2, а.с.119).

14.12.2006 рішенням Коростишівської міської ради "Про передачу в користування на умовах оренди, на право постійного користування, припинення та вилучення з користування земельних ділянок несільськогосподарського призначення" №146 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед іншого, ПП Антонюк А.О. на земельну ділянку площею 1312кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 для реконструкції будівлі відстійника під електроцех (землі комерційного призначення); вилучено земельну ділянку несільськогосподарського призначення та віднесено її до земель комунальної власності площею 3669кв.м. із землекористування ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс"; передано в користування на умовах оренди за рахунок земель комунальної власності земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 1312кв.м. по АДРЕСА_1 ПП Антонюк А.О. , для реконструкції будівлі відстійника під електроцех (землі комерційного призначення) строком на 5 (п`ять) років (т.2, а.с.120, 157-158).

Згідно з проектом щодо відведення земельної ділянки ПП Антонюк Антоніні Олексіївні на території АДРЕСА_1 для реконструкції будівлі відстійника під електроцех (т.1, а.с.45-50 (витяг); т.3, а.с.8-51), а саме, у вихідній земельно-кадастровій інформації (т.1, а.с.46) та умовах відведення земельної ділянки (т.1, а.с.50), обмеження, обтяження, сервітути на виділеній ділянці 0,1312 га відсутні. В експлікації земельних угідь в цьому ж проекті відведення, зазначено, що під проїздами, площадками на відведеній земельній ділянці 0,0827 га. У цьому ж проекті відведення у висновках про наявні обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки від 05.12.2006 №1794 начальника Коростишівського районного відділу земельних ресурсів та №1317 головного архітектора району (т.3, а.с.34, 35 відповідно), з посиланням на укладений між позивачем і відповідачем-1 договір від 28.11.2006 зазначено про встановлений сервітут між ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" та підприємцем Антонюк А.О.

18.04.2007 між Коростишівською міською радою та Приватним підприємцем Антонюк А.О. було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку комерційного призначення, для реконструкції будівлі відстійника під електроцех за адресою: АДРЕСА_1 п`ятдесят шість) (т.1, а.с.53-54).

Пунктом 2 вказаного договору сторони передбачили, що в оренду передається земельна ділянка - землі несільськогосподарського призначення, загальною площею 1312кв.м.

19.03.2008 рішенням Виконавчого комітету Коростишівської міської ради "Про присвоєння поштових адрес" №146 було надано дозвіл Антонюк А.О. на присвоєння поштової адреси нежитловому приміщенню, а саме: відстійник з хлоратором по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу (т.1, а.с.57).

10.06.2008 між Коростишівською міською радою (сторона 1) та Фізичною особо-підприємцем Антонюк А.О. (сторона 2) було укладено угоду №20, відповідно до пункту 1 якої сторона 2, відповідно до рішення четвертої сесії скликання Коростишівської міської ради від 27 вересня 2006 року "Про порядок продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення" із змінами згідно рішення 6 сесії 5 скликання міської ради від 14.12.2006р., та рішення двадцять другої сесії п`ятого скликання міської ради №640 від 22.02.2008р., сплачує стороні 1 завдаток в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, але не менше 3000 (три тисячі), що становить 3238,00 (три тисячі двісті тридцять вісім гривень 00 копійок), за викуп земельної ділянки площею 1312кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та належить стороні 2 на праві користування згідно договору оренди земельної ділянки від 18.04.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №13 (т.1, а.с.58).

06.08.2008 рішенням Виконавчого комітету Коростишівської міської ради "Про надання дозволу ПП Антонюк А.О. на виготовлення проектно-кошторисної документації для реконструкції відстійника з хлоратором під електроцех по АДРЕСА_1" №346 (далі - рішення №346) було надано дозвіл ПП Антонюк А.О. на виготовлення проектно-кошторисної документації для реконструкції будівлі відстійника з хлоратором під електроцех по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.59).

Пунктом 2 рішення №346 ПП Антонюк А.О. зобов`язано після виготовлення проектно-кошторисної документації на протязі 15 днів укласти договір з Коростишівською міською радою про залучення коштів замовника нового будівництва (розширення, реконструкції, технічного переоснащення) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Коростишева.

18.12.2008 рішенням Коростишівської міської ради "Про внесення змін до рішень Коростишівської міської ради" №834 було зокрема внесено зміни до п.1.1.2 та п.4.2 рішення 6 сесії міської ради 5 скликання від 14 грудня 2006 року №146 "Про передачу в користування на умовах оренди, на право постійного користування, припинення та вилучення з користування, припинення та вилучення з користування земельних ділянок несільськогосподарського призначення" в частині визначення цільового використання земельної ділянки, а саме: замість слів "… землі комерційного призначення", слід читати "…землі промисловості" (т.1, а.с.60).

18.08.2009 ПП Антонюк А.О. було отримано технічні умови ВДАІ з обслуговування адмін.території Коростишівського району та АТІ м.Коростишів УМВС в Житомирській області, в пункті 1.1 яких зобов`язано заявника розробити варіанти під`їзду до електроцеху через місцевий проїзд з врахуванням вимог генерального плану (т.1, а.с.61).

12.03.2012 ФОП Антонюк А.О. було встановлено межі земельної ділянки в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1312 га; межі ділянки закріплено 4 межовими знаками довгострокового зберігання, які передані на зберігання власнику земельної ділянки, що підтверджується актом про передачу на зберігання власнику земельної ділянки довгострокових межових знаків встановленого зразка (т.1, а.с.62).

Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП Антонюк А.О. на території АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1312 га (т.3, а.с.52-81), в умовах надання земельної ділянки (т.3, а.с.72), висновках про наявні обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки (т.3, а.с.73,74) зазначено про встановлення сервітуту між ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" та ФОП Антонюк А.О. на частину земельної ділянки, проектованої під надання земельної ділянки в оренду.

13.03.2012 на земельній ділянці, площею 0,1312 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером :01:009:0198, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено земельний сервітут, підставою встановлення зазначено рішення Коростишівської міської ради №146 від 14.12.2006, площею 0,0215 га для використання земельної ділянки для прокладання і ремонту лінійних інженерних споруд, що підтверджується витягом із Поземельної книги про земельну ділянку від 07.04.2012 (т.1, а.с.63-64).

25.04.2012 рішенням Коростишівської міської ради "Про поновлення договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення" №332 було, зокрема, поновлено на новий термін договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,1312 га, що розташована по АДРЕСА_1 для реконструкції будівлі відстійника під електроцех терміном на 5 (п`ять) років фізичній особі - підприємцю Антонюк А.О. ; встановлено ФОП Антонюк А.О. орендну плату за земельну ділянку площею 0,1312 га, що розташована по АДРЕСА_1 для реконструкції будівлі відстійника під електроцех в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.1, а.с.65).

26.04.2012 між Коростишівською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Антонюк А.О. було укладено договір оренди земельної ділянки №153 (далі - договір №153) (т.1, а.с.66-67).

Відповідно до пункту 1 договору №153, орендодавець, Коростишівська міська рада, на підставі рішення вісімнадцятої сесії міської ради шостого скликання "Про поновлення договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення" від 25.04.2012 №332 надає, а орендар ФОП Антонюк Антоніна Олексіївна приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку для реконструкції будівлі відстійника під електроцех за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 договору №153 сторони погодили, що в оренду передається земельна ділянка - землі несільськогосподарського призначення, площею 0,1312 га, кадастровий номер 0:01:009:0198.

Договір укладено на 5 (п`ять) років з дня державної реєстрації цього договору. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за дев`яносто днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору №153).

Згідно з пунктом 26 договору №153, на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб:

- встановлено сервітут між ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика" та ПП Антонюк А.О. на проїзд загальною площею 0,0215 га на використання даної земельної ділянки для проїзду до доріг загального користування, та сервітут на проходження мережі РЕМ та ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика" загальною площею 0,0208 га за адресою: АДРЕСА_1 .

В межах дії сервітуту забороняється: розпочинати будівництво будинків та споруд; проведення земельних робіт без погодження з ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика"; влаштування звалищ.

26.07.2012 між Коростишівською міською радою та фізичною особою-підприємцем Антонюк Антоніною Олексіївною було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до пункту 1.1 якого, продавець Коростишівська міська рада на підставі рішення Коростишівської міської ради двадцятої сесії шостого скликання від 10.07.2012 №381 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" зобов`язується передати у власність шляхом викупу покупцю фізичній особі-підприємцю Антонюк Антоніні Олексіївні , земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1312 га, кадастровий номер :01:009:0198, що розташована в АДРЕСА_1 п`ятдесят шість), для реконструкції будівлі відстійника під електроцех, відповідно до плану земельної ділянки (далі - договір від 26.07.2012) (т.1, а.с.68-69). Того ж дня вчинений правочин було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується відповідним витягом ( т.1, а.с.70).

В пункті 1.2 договору від 26.07.2012 сторонами встановлено, що згідно витягу з Поземельної книги про земельну ділянку №ВТ-2012, виданого Управлінням Держкомзему у Коростишівському районі Житомирської області 23 липня 2012 року, у використанні даної земельної ділянки зареєстровано 13.03.2012 року за №58 Відділом регіонального розвитку містобудування та архітектури райдержадміністрації на підставі рішення Коростишівської міської ради від 14.12.2006 року за №146 обмеження (обтяження) на земельну ділянку площею 0,0215 га використання земельної ділянки для прокладання і ремонту лінійних інженерних споруд.

Відповідно до пункту 3.5.4 договору від 26.07.2012, сторони домовилися дотримуватись обтяжень та сервітутів, якщо такі накладені на земельну ділянку, яка є предметом цього договору. При зміні власника на придбану за цим договором земельну ділянку покупець зобов`язаний покласти всі обтяження та сервітути за цим договором на нового власника.

11.12.2012 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.07.2012 ФОП Антонюк А.О. було отримано державний акт серія ЯМ №097978 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:016:0289, площею 0,1312 га (т.1, а.с.71).

Щодо підстав зміни кадастрового номеру земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,1312 га, розташованої в АДРЕСА_1 , із № :01:009:0198 на №:01:016: 0289 , судом не отримано письмових обгрунтованих пояснень, проте, при розгляді справи відповідачем-2 було підтверджено, що при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку мало місце саме присвоєння нового кадастрового номеру тій самій земельній ділянці площею 0,1312 по АДРЕСА_1 , яка перебувала в оренді ФОП Антонюк А.О .

У Поземельній книзі земельної ділянки за кадастровим номером 010160289 , відкритій Відділом Держземагентства у Коростишівському районі Житомирської області 10.10.2012 (т.2, а.с.6-23), міститься запис від 29.10.2013 №004 про встановлення обмеження у використанні земельної ділянки на підставі документа від 28.11.2006, щодо права прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій (площа, на яку поширюється сервітут 0,0209 га) та щодо права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (площа, на яку поширюється сервітут, 0,0215), при цьому зазначено дату державної реєстрації обмеження 28.11.2006.

15.03.2013 між ПАТ "Коростишівське підприємство "Кортекс" та ФОП Антонюк А.О. було підписано договір про встановлення сервітуту, відповідно до пункту 1.1 якого предметом цього договору є встановлення:

- (I) права правокористувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб на безстрокове користування частиною земельної ділянки (кадастровий номер :01:016:0289), для проїзду та проходу;

- (II) обсягу прав користування земельною ділянкою правокористувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб, що вони матимуть із встановленням сервітуту (надалі разом - "обсяг сервітутних прав");

- (III) меж розповсюдження обсягу сервітутних прав на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 2.1 договору від 15.03.2013, за цим договором власник надає і передає правокористувачу сервітутних прав, для нього самого, його службовців, агентів та співробітників, підрядників, субпідрядників та/або їх працівників на невизначений строк, тобто безстрокове право користування сервітутною частиною земельної ділянки для проїзду-проходу та здійснення правокористувачем своєї господарського-підприємницької діяльності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Правокористувач зобов`язується відшкодувати власнику разом з іншими користувачами земельного сервітуту збитки у зв`язку з погіршенням якості земель в результаті господарської діяльності пропорційно умов використання земельної ділянки.

Межі розповсюдження обсягу сервітутних прав на земельну ділянку діють у відповідності із Державним актом на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0289 та договором купівлі-продажу земельної ділянки між Коростишівською міською радою та ФОП Антонюк А.О. від 26 липня 2012 року, номер правочину 5120950 і складають 0,0215 га, копія викопіювання з матеріалів зйомки м.Коростишів з відповідними погодженнями (пункт 3.1 договору від 15.03.2013).

Вказаний договір від 15.03.2013 не був зареєстрований у відповідності до чинного на той час порядку, встановленого ст.100 Земельного кодексу України та ст.402 Цивільного кодексу України, а тому є неукладеним. Проте, на думку відповідача-1 вказаний договір є, окрім інших доказів, додатковим підтвердженням виконання сторонами оспорюваного у справі договору сервітуту від 28.11.2006 та погодження його умов сторонами.

25.02.2019 позивач звернулась до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру (т.1, а.с.81-82).

26.02.2019 Відділом у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області листом №32-6-0.25-437/164-19 було відмовлено ФОП Антонюк А.О. у внесенні відомостей до державного земельного кадастру про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється права суборенди, сервітуту у зв`язку з поданням документів, що не відповідають вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 пункту 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру №1051 від 17.10.2012, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (т.1, а.с.83).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у справі позивач посилається на таке:

- на момент укладення договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 у неї не було необхідного обсягу дієздатності для його укладення;

- ФОП Антонюк О.А. не була ні власником, ні користувачем цієї земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка належала відповідачу-1 станом на 28.11.2006;

- при укладенні договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 не погоджувалась жодна технічна документація про встановлення земельного сервітуту;

- земельна ділянка на момент виникнення спірних правовідносин не була виділена в натурі та не мала кадастрового номеру;

- договір на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 не був зареєстрований в установленому законом порядку, оскільки не містить напису про його реєстрацію та неможливо здійснити реєстрацію сервітуту на несформовану земельну ділянку, а тому право земельного сервітуту у відповідача-1 не виникало;

- генеральний план м.Коростишева не містить проїзду через земельну ділянку з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- схема руху, що існувала на момент укладення договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 не можлива сьогодні, у зв`язку з забудовою суміжних земельних ділянок власниками.

Розглядаючи питання обґрунтованості заявленого позову суд враховує наступне.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Одним з таких юридичних фактів є договір як один із різновидів правочину (частина 2 статті 202 ЦК України).

У випадку виникнення між сторонами договірних правовідносин визначальною в даному контексті є оцінка договору, який згідно із частиною 2 статті 11 ЦК України, є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків.

Оспорюваний у справі договір від 28.11.2006 є договором про встановлення сервітуту, зміст якого, порядок укладення тощо підпадає, зокрема, під дію норм Цивільного кодексу України (глава 32) та Земельного кодексу України (глава 16) у редакції станом на дату підписання даного договору (далі наведено норми ЦК і ЗК у редакції, чинній на 28.11.2006).

У відповідності до ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно зі ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Відповідно до ч.1-2 ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст.99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно зі ст.100 ЗК України, що визначає порядок встановлення земельних сервітутів, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Отже, чинним законодавством встановлюється вичерпний перелік підстав виникнення сервітуту, якими можуть бути договір, закон, заповіт та рішення суду. Договір є загальною підставою встановлення сервітуту. Він укладається між особою, яка вимагає встановлення сервітуту та на користь якої встановлюється сервітут, та власником (володільцем) обслуговуючої речі. Сторонами такого договору є, з однієї сторони, особа, майно якої обтяжене сервітутом, у якості такої особи може виступати власник або в окремих випадках володілець цього майна. Іншою стороною договору є сервітуарій - особа, на користь якої встановлено право обмеженого користування чужим майном (сервітут). Такою особою може бути власник, особа, яка має речове право на майно, на користь якого чи для потреб користування яким встановлено сервітут (в разі встановлення земельного сервітуту), а також будь-яка інша конкретно визначена особа, якій надано право обмеженого користування чужим майном (в разі встановлення особистого сервітуту). До встановлення земельного сервітуту висувається вимога про обов`язкову державну реєстрацію такого договору в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 206 ЦК такий правочин не може вчинятися усно, а лише у письмовій формі, оскільки він підлягає державній реєстрації.

У відповідності до ч.3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію,

порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Слід зазначити, що на час підписання договору діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671, відповідно до якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії тощо. Статтею 5 даного Порядку встановлено, що державній реєстрації підлягають, зокрема правочини, державна реєстрація яких передбачена законом. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Датою державної реєстрації правочину вважається дата та час внесення відповідного запису до Реєстру.

Згідно з ч.4 ст.209 ЦК України, в діючій на час підписання оспорюваного договору редакції, на вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Проте, договір на встановлення сервітуту від 28.11.2006 між позивачем та відповідачем-1, згідно із зібраними у справі доказами, нотаріально не посвідчувався, відповідно, державна реєстрація договору в Державному реєстрі правочинів у відповідності до вищеназваного Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів не відбулася.

Разом з тим, згідно з приписами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, нотаріальне посвідчення договору про встановлення сервітуту не було передбачене, а припис щодо державної реєстрації цього договору (ст.402 ЦК України) містив суттєве уточнення "в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно". Так само і в ст.100 ЗК України зазначено про виникнення права земельного сервітуту після його державної реєстрації саме в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

У відповідності до ч.1-5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", в редакції від 29.01.2006 (далі - Закон), речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна. Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

У відповідності до ч.1,2 ст.4 цього ж Закону, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один рік. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом; 3) обмеження речових прав. Дані обліку земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та кадастровий номер об`єкта нерухомості є основою для

формування Державного реєстру прав.

У відповідності до ст.2 цього Закону, державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна.

Згідно змісту ч.2-5 ст.5 Закону, держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів; адміністратором Державного реєстру прав є центр державного земельного кадастру, який здійснює його ведення; державна реєстрація прав проводиться місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону, місцеві органи державної реєстрації прав, зокрема, проводять реєстрацію прав на нерухоме майно, їх обмежень, правочинів щодо нерухомості або відмовляють у реєстрації; надають інформацію про зареєстровані права та їх обмеження в установленому цим Законом порядку.

Згідно зі ст.17 Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав проводиться в такому порядку: облік заяви про державну реєстрацію речових прав; прийняття і перевірка документів, поданих для державної реєстрації речових прав; установлення відсутності підстав для відмови в державній реєстрації речових прав; державна реєстрація речових прав або відмова в такій реєстрації прав та внесення даних до Державного реєстру прав; присвоєння кадастрового номера об`єкту нерухомого майна; видача документів, що підтверджують зареєстроване речове право. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться за наявності кадастрового плану земельної ділянки та даних технічної інвентаризації інших об`єктів нерухомого майна, речові права стосовно яких підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об`єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав.

Відповідно до п.6,7 Прикінцевих положень цього Закону, Кабінету Міністрів України забезпечити здійснення поетапного введення в дію Державного реєстру прав з передачею в установленому порядку інформації бюро технічної інвентаризації щодо об`єктів нерухомості місцевим органам державної реєстрації прав у міру їх готовності до виконання зазначених повноважень. До приведення законів та інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Станом на 28.11.2006 реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за №641/7962, в редакції від 09.05.2005.

Відповідно до п.1 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК. Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

У відповідності до п.4.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, у книзі реєстрації реєструються: - державні акти на право власності на земельну ділянку; - державні акти на право постійного користування земельною ділянкою; - договори оренди землі.

Тобто, серед переліку правовстановлюючих документів, щодо яких могла бути здійснена державна реєстрація у 2006 році згідно з законодавством, встановленим на той час для державної реєстрації прав на земельну ділянку, договір про встановлення земельного сервітуту відсутній.

Таким чином, на час вчинення позивачем та відповідачем-1 правочину про встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 чинним на той час законодавством була передбачена обов`язкова державна реєстрація цього договору в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку. При цьому, порядок державної реєстрації правочинів про встановлення сервітуту ні Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ні Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, ні будь-яким іншим чинним на той час нормативно-правовим актом не був встановлений.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", викладений у новій редакції від 11.02.1010, у п.3 Прикінцевих та перехідних положень також встановлював, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно; права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Пізніше, Законом №4152-VI від 09.12.2011 до цих положень внесені зміни, за якими встановлений порядок діяв до 01.01.2013 (замість 01.01.2012).

Наведене підтверджує, що до 01.01.2013 реєстрація договору про встановлення сервітуту у відповідності до ч.2 ст.100 ЗК України та ч.2 ст.402 ЦК України, в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно, при тому, що така ж реєстрація передбачалася Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", фактично, до 01.01.2013 року не здійснювалася. Відтак, до 01.01.2013 реєстрацію в державному реєстрі земель і слід розглядати як державну реєстрацію "в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно", необхідну для набрання договором чинності.

За таких обставин, безпідставним є посилання позивача в обґрунтування нездійснення державної реєстрації оспорюваного правочину на відсутність на оригінальному примірнику договору запису про його державну реєстрацію, оскільки проведення державної реєстрації шляхом внесення запису до книги реєстрації (та проставленням запису про це на договорі, із зазначенням номеру запису в книзі реєстрації) передбачалось чинним на 28.11.2006 законодавством лише для договорів оренди землі, а також, державних актів на право власності на земельну ділянку та державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, що виключало такий порядок державної реєстрації договору на встановлення земельного сервітуту.

Як уже зазначалось, згідно з витягом із Поземельної книги про земельну ділянку від 07.04.2012 (т.1, а.с.63-64), 13.03.2012 на земельній ділянці, площею 0,1312 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером :01:009:0198, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 здійснено запис про встановлений земельний сервітут, площею 0,0215 га для використання земельної ділянки для прокладання і ремонту лінійних інженерних споруд, підставою встановлення зазначено рішення Коростишівської міської ради №146 від 14.12.2006.

Водночас, згідно з наявними у справі примірниками архівного витягу рішення Коростишівської міської ради №146 від 14.12.2006, зміст вказаного рішення ради не встановлював земельного сервітуту щодо земельної ділянки площею 0,0215 га для використання земельної ділянки для прокладання і ремонту лінійних інженерних споруд на земельній ділянці площею 0,1312 га з кадастровим номером :01:009:0198, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, згідно з ч.1 с.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. За ч.2 ст.100 ЗК України, земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Отже, рішення органу місцевого самоврядування не може бути безпосередньою підставою для встановлення земельного сервітуту, відтак, у Поземельній книзі про земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0198, допущено помилку при зазначенні підстави встановлення сервітуту.

У Поземельній книзі земельної ділянки за кадастровим номером 010160289 , відкритій Відділом Держземагентства у Коростишівському районі Житомирської області 10.10.2012 (т.2, а.с.6-23), міститься запис у розділі 5 від 29.10.2013 №004 про встановлення обмеження у використанні земельної ділянки на підставі документа від 28.11.2006, щодо права прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій (площа, на яку поширюється сервітут 0,0209 га) та щодо права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (площа, на яку поширюється сервітут, 0,0215), із зазначенням дати державної реєстрації обмеження 28.11.2006.

У відповідності до діючих на той час редакції положень Закону України "Про державний земельний кадастр", Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку, згідно з визначеним у ч.1 ст.25 цього Закону переліку. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки (ч.2 ст.25 цього Закону); до Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї (ч.5 ст.25 цього Закону); поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі (ч.2 ст.25 цього Закону); форма Поземельної книги та порядок її ведення визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру (ч.6 ст.25 цього Закону).

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону України "Про державний земельний кадастр", при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки).

На час відкриття Поземельної книги земельної ділянки за кадастровим номером 010160289, 10.10.2012, діяв Порядок ведення Поземельної книги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, що визначав процедуру ведення документа (Поземельної книги), який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб`єктів права на земельну ділянку, правовстановлюючі документи, тощо. Згідно з п.6 названого Порядку, Поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку: у паперовому вигляді - територіальними органами Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами ДП "Центр державного земельного кадастру", яке є адміністратором автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), формують з її використанням аркуші Поземельної книги та аркушів витягів з неї, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про державний земельний кадастр", державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

У відповідності до п.13-1, 13-2 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об`єднання земельних ділянок. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється шляхом відкриття Поземельної книги.

Згідно з п.16-18 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, відомості про обмеження використання земельної ділянки, земельний сервітут (право користування чужою земельною ділянкою), емфітевзис (право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб) і суперфіцій (право користування чужою земельною ділянкою для забудови) вносяться до Поземельної книги після державної реєстрації земельної ділянки на підставі відповідної документації із землеустрою, охоронного зобов`язання, передбаченого законом, договору, заповіту чи рішення суду. Державна реєстрація обмежень використання земельної ділянки, встановленого земельного сервітуту, договору емфітевзису і суперфіцію здійснюється шляхом внесення відомостей до розділу 5 Поземельної книги "Земельна ділянка. Опис обмежень використання земельної ділянки".

Водночас, як передбачено пунктами 2,4 Прикінцевих та Перехідних положень Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальними органами відповідно їх до повноважень.

Як уже зазначалось, до розділу 5 Поземельної книги земельної ділянки за кадастровим номером №010160289 внесено запис про виникнення земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію, обмеження у використанні земельної ділянки від 29.10.2013 №004 (розділ 5 книги - т.2, а.с.18-19). Згідно запису, сервітут (обтяження) стосується права прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій (площа, на яку поширюється сервітут 0,0209 га) та права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (площа, на яку поширюється сервітут, 0,0215) у відомостях про підставу встановлення обмеження у використанні земельної ділянки зазначено дату прийняття/підписання документа 28.11.2006, датою державної реєстрації обмеження зазначено 28.11.2006. При цьому, враховуючи, що згідно пояснень сторін, як позивач, так і відповідач-1 заперечують подання будь-яких заяв щодо реєстрації сервітуту, здійснений запис свідчить саме про перенесення вже зареєстрованого в державному земельному реєстрі земельного сервітуту в автоматизованому порядку.

Слід зазначити, що відомості про наявність зареєстрованих обтяжень відображені також в Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.5, т.3) кадастровий 010160289, причому, із зазначенням дати державної реєстрації обтяження 28.11.2006 та датою державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 09.04.2013.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про державний земельний кадастр", встановлено інформаційну взаємодію органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, та органу державної реєстрації прав, який передбачає, що державний кадастровий реєстратор, який здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, після прийняття рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність за заявою особи, яка має право на подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо такої земельної ділянки, в день надходження такої заяви подає до органу державної реєстрації прав відповідну заяву в електронній формі, оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі. За результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої державним кадастровим реєстратором, орган державної реєстрації прав надсилає державному кадастровому реєстратору документи, оформлені за результатом розгляду такої заяви (ч.4 ст.30 Закону України "Про державний земельний кадастр").

Отже, реєстрація прав та обтяжень органом, що здійснює державну реєстрацію прав здійснювалася на підставі надісланих державним кадастровим реєстратором документів саме у випадку звернення особи, яка має право на подання заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень земельної ділянки.

Тобто, у випадку перенесення до відкритої за новим кадастровим номером земельної ділянки Поземельної книги вже зареєстрованого в державному земельному реєстрі земельного сервітуту в автоматизованому порядку, за відсутності заяви особи, яка має право звернутися з відповідною заявою, подання державним кадастровим реєстратором до органу державної реєстрації прав необхідних документів та подальше відображення зареєстрованих у державному земельному кадастрі у реєстрі речових прав на нерухоме майно - не здійснюється.

Наведене пояснює ту обставину, що у відповідності до наданого позивачем до справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.3 а.с.3-4) не міститься інформації щодо зареєстрованого у державному земельному кадастрі земельного сервітуту, встановленого щодо частин земельної ділянки площею 0,1312 га, розташованій за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул.Карла Маркса , 56, а саме про встановлення обтяження використання земельної ділянки щодо права прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій (площа, на яку поширюється сервітут 0,0209 га) та щодо права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (площа, на яку поширюється сервітут, 0,0215 га).

При цьому, згідно з п.12,13 чинного наразі порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості Державного земельного кадастру підлягають відображенню у документах Державного земельного кадастру; відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Підсумовуючи викладене, суд бере до уваги, що на момент вчинення позивачем і відповідачем-1 договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 державною реєстрацією "в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно", необхідною для набрання договором чинності була реєстрація сервітуту в державному реєстрі земель. Тому, враховуючи, що згідно з відомостями державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, датою державної реєстрації обмежень (земельного сервітуту) є 28.11.2006, при цьому, сторонами не доведено, а судом не встановлено іншої підтвердженої дати реєстрації земельного сервітуту за договором або ж відсутності такої реєстрації, саме з вказаної дати, 28.11.2006, договір на встановлення земельного сервітуту є підставою виникнення у його сторін визначених договором зобов`язань. Отже, протилежні доводи позивача з даного приводу суд до уваги не приймає як необґрунтовані.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Мотивуючи позов в частині вимоги про визнання недійсним договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006, позивач зазначила, зокрема, що на час укладення цього договору не була ні власником, ні орендарем земельної ділянки, стосовно якої договором встановлено земельний сервітут, тому при укладенні договору грубо порушено ст.402 ЦК України, що є підставою для визнання договору недійсним, у зв`язку з відсутністю у позивача на момент вчинення правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Як уже зазначалось, згідно зі ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За ч.1, 6 ст.403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном; сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Відповідно до ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Таким чином, всупереч доводам позивача, нормою ст.402 ЦК України безпосередньо передбачено, що договір про встановлення земельного сервітуту може бути укладено між особою, яка вимагає його встановлення та не лише власником, а й володільцем земельної ділянки. Причому, саме володільцем, а не землекористувачем чи орендарем.

Згідно зі ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

За ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

У ч.1 ст.397 ЦК України йдеться про фактичне володіння, тобто, володільцями за змістом ч.1 є як особи, які фактично панують над річчю за правовою підставою (титульний володілець), так і ті особи, які володіють такою річчю без правової підстави (безтитульний володілець).

У даному випадку, як уже зазначалось, ще у 2002 році рішенням Коростишівської міської ради було попередньо погоджено власником земельної ділянки (міськрадою) розташування об`єкта підприємця Антонюк А.О. по АДРЕСА_1 . Після чого, у 2004 році згідно з додатком за договором між ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс", яке було постійним землекористувачем даної земельної ділянки, та СПД Антонюк А.О. щодо купівлі-продажу нежилого приміщення а саме: відстійника з хлоратором, що знаходиться по АДРЕСА_1 , встановлено, що продавець передає покупцю разом з придбаним майном земельну ділянку розміром 3000 метрів квадратних. Цим же додатком сторони погодили, що у зв`язку із проходженням по території, що передається, інженерних комунікацій, а саме кабельних ліній, автомобільного проїзду та каналізаційної мережі, на дані об`єкти поширюється сервітут, що в подальшому знайшло своє відображення у вчиненому у 2006 році оспорюваному договорі. У тому ж 2006 році відповідач-1 надав згоду СПД Антонюк А.О. на відчуження земельної ділянки, в зв`язку з придбанням нерухомості орієнтовною площею 0,1312м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на момент укладення договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006 позивач мала статус володільця земельною ділянкою, щодо якої встановлено земельний сервітут, більше того, не лише фактично володіла цією земельною ділянкою, але й мала для володіння певні правові підстави, зокрема, умови додатку до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 2004 року.

У разі, коли особа володіє річчю, з огляду на засаду добросовісності цивільного обороту, необхідно вважати, що даній особі передали відповідну річ не інакше як на правовій підставі, а відтак таке володіння повинно вважатись правомірним. Проте, у даному випадку, основним моментом є не повнота з`ясування питання титульного чи безтитульного володіння земельної ділянки, правового режиму останньої та її володільця, а сам факт наявності власне фактичного панування особи над річчю. Такому пануванню (як правомірному, так і неправомірному) надається юридичне значення і воно користується юридичним захистом.

Зокрема, юридичне значення має і статус позивача як володільця земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут за договором від 28.11.2006, в контексті ч.2 ст.402 ЦК України та ч.2 ст.203 ЦК України, оскільки підтверджує наявність у позивача необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення оспорюваного у справі правочину. Таким чином, наведеним спростовуються протилежні доводи позивача з цього приводу.

Також, стверджуючи про недійсність договору про встановлення сервітуту від 28.11.2006, позивач зазначає, що у відповідності до ч.9 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї, а згідно з ч.4 цієї статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Тому, посилаючись на норми даної статті і вказуючи, що на момент укладення правочину земельна ділянка не була сформована, оскільки не мала кадастрового номеру, позивач вважає, що стосовно даної земельної ділянки не могло бути укладено правочину про встановлення земельного сервітуту.

Однак, по-перше, нормою ч.9 ст.79-1 ЗК України обумовлено виняток із правила стосовно того, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування, крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок. По-друге, статті 79-1 ЗК України, на норми якої посилається позивач на підтвердження недійсності договору, взагалі не існувало в редакції Земельного кодексу України станом на 28.11.2006. У відповідності до ч.1 ст.79 ЗК України в редакції, чинній на 28.11.2006, земельну ділянку як об`єкт права власності визначено наступним чином: земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За таких обставин, вищевказані твердження позивача є безпідставними.

Окрім того, позивач вказувала та доводила при розгляді справи про те, що 1) станом на 28.11.2006 відповідач-1 мав та до цього часу має можливість доступу до доріг загального користування без використання їй належної земельної ділянки, а також, що 2) фактично з моменту укладання договору сервітуту 28.11.2006 і до 2010 року відповідач-1 не користувався оспорюваним сервітутом, так як виїзду до доріг загального користування не існувало.

Стосовно таких доводів позивача суд зауважує, що ні перша, ні друга обставина, навіть у разі їх доведення, у відповідності до вимог чинного законодавства не є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору на встановлення земельного сервітуту. Перша обставина потребувала би доведення у разі вирішення в судовому порядку спору між сторонами на стадії встановлення сервітуту, друга обставина могла би бути підставою для припинення сервітуту згідно з приписами п.5 ч.1 ст.406 ЦК України у разі своєчасного звернення позивача з відповідним позовом до суду та доведення його обґрунтованості.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовної вимоги щодо визнання недійсним укладеного між позивачем і відповідачем-1 договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006, у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

При цьому, з урахуванням зазначеного та стосовно поданої відповідачем-1 заяви про застосування строку позовної давності до вимоги позивачки про визнання недійсним договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006, суд зауважує, що за змістом ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску. У даному випадку, хоча позивачкою вочевидь пропущено строк, в межах якого вона мала звернутись до суду з вимогою про визнання недійсним правочину від 28.11.2006, а саме, протягом трьох років від вказаної дати, оскільки відтоді їй мало бути відомо про можливе порушення її прав, у позові в цій частині суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю позовної вимоги, а не за спливом позовної давності.

Також, позивач просить визнати незаконним рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати Державних кадастрових реєстраторів Відділу Держгеокадастру у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати у Державному земельному кадастрі записи про земельні сервітути та обмеження, встановлені відносно земельної ділянки площею 0,1312 га, з кадастровим номером :01:016:0289, з цільовим призначенням: для реконструкції будівлі відстійника під електроцех, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: право використання земельної ділянки для прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій площею 0,0215 га та право використання земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0208 га.

Стосовно зазначених позовних вимог суд враховує наступне.

Станом на день винесення рішення у даній справі, у відповідності до ч.2 ст.39 Закону України "Про державний земельний кадастр" в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019, рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені: до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин на території дії повноважень відповідного Державного кадастрового реєстратора, та до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Проте, в редакції цієї норми на час звернення позивача з позовом до суду, ч.2 ст.39 "Про державний земельний кадастр" визначала, що дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

В нині чинній редакції ГПК України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Разом з тим згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ згідно з ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Враховуючи, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006, при цьому, заявивши вимогу про визнання недійсним рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Державних кадастрових реєстраторів Відділу Держгеокадастру у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати у Державному земельному кадастрі записи про земельні сервітути та обмеження, встановлені відносно належної позивачу земельної ділянки, тобто, щодо реалізації фізичною особою-підприємцем права власності на земельну ділянку, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки позивача - фізичної особи-підприємця та відповідача-1 - юридичної особи (сервітуарія).

Так, як вбачається з матеріалів справи, ФОП Антонюк Антоніна Олексіївна зверталася до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (т.1, а.с.81-82), в якому відповідно просила внести відомості (змiни до них) до Державного земельного кадастру про:

- обмеження, наявне в Державному земельному кадастрi, що стосується земельної дiлянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером №:01:016:0289, а саме вид обмеження: Право прокладання та експлуатацii лiнiй електропередачi, зв`язку, трубопроводiв, iнших лiнiйних комунiкацiй. Суб`єкт речового права ФОП Антонюк А.О. ;

- обмеження, наявне у Державному земельному кадастрi, що стосується земельної дiлянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером №:01:016:0289, а саме вид обмеження: Право проїзду на транспортному засобi по наявному шляху. Суб`єкт речового права ФОП Антонюк А.О .

Позивач просила видалити данi записи у зв`язку з поєднанням в однiй особi власника земельної дiлянки за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером №:01:016:0289 та суб`єкта речового права наявних обмежень ФОП Aнтонюк А.О .

Як вбачається із заяви, додатками до неї додано, серед іншого, документацію із землеустрою та документи, на підставі яких виникає відповідне право суборенди, сервітуту, із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється відповідне речове право.

Оскаржуваним рішенням відповідач-2 відмовив ФОП Антонюк А.О. у скасуванні записів щодо зареєстрованих у Державному земельному кадастрі обмежень речових прав, посилаючись на чинність підстави встановлення земельного сервітуту, а саме, договору на встановлення сервітуту, укладеного між позивачем та відповідачем-2 (т.1 а.с.41-42).

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 3 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

У відповідності до ч.5 ст.5 Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру".

Відповідно до пункту 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру (в редакції, що діяла на момент звернення позивача із заявою до відповідача-2 та прийняття останнім оскаржуваного рішення) внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

У відповідності до п.116 Порядку ведення Державного земельного кадастру у вказаній редакції, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку, зазначених у пункті 24 цього Порядку, здійснюється шляхом внесення таких відомостей до відповідної Поземельної книги.

Відповідно до п.117 Порядку ведення Державного земельного кадастру, відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в разі внесення: 1) змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку відкрито Поземельну книгу; 2) нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку відкрито Поземельну книгу; 3) змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, та/або нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку.

Згідно з п.118 Порядку ведення Державного земельного кадастру, внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

У відповідності до п.131 Порядку ведення Державного земельного кадастру, відомості (зміни до них) про обмеження у використанні земель вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до пунктів 101-106 цього Порядку.

Згідно з п.101. Порядку ведення Державного земельного кадастру у вказаній редакції, для державної реєстрації обмеження у використанні земель (змін до нього) Державному кадастровому реєстраторові подаються: 1) заява про державну реєстрацію обмеження у використанні земель за формою згідно з додатком 20; 2) документація із землеустрою, інші документи, які згідно з пунктом 104 цього Порядку є підставою для виникнення, зміни та припинення обмеження у використанні земель; 3) електронний документ.

Відповідно до п.102. Порядку ведення Державного земельного кадастру, до Державного земельного кадастру вносяться відомості (зміни до них) про обмеження у використанні земель, зазначені у пункті 23 цього Порядку, на підставі: 1) схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; 2) проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань; 3) проектів землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; 4) проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; 5) технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 6) іншої документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій"; 7) договору; 8) рішення суду.

За п.103 Порядку ведення Державного земельного кадастру, відмова у здійсненні державної реєстрації обмеження у використанні земель (змін до нього) надається у разі, коли: 1) обмеження згідно із законом не підлягає державній реєстрації; 2) обмеження встановлюється на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; 3) із заявою про державну реєстрацію обмеження у використанні земель звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 пункту 111 цього Порядку; 5) заявлене обмеження вже зареєстроване.

Рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , винесене у відповідності до пп.4 п.103 Порядку ведення Державного земельного кадастру, у зв`язку з поданням документів, що не відповідають вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 пункту 111 цього Порядку.

Відповідно до п.1,2 п.111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

Згідно з п.67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Слід зазначити, що як вбачається з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 02.08.2018 (т.1, а.с.75-76) щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0289, ФОП Антонюк Антоніна Олексіївна є як суб`єктом права власності на земельну ділянку площею 0,1312 га по АДРЕСА_1 , так і помилково зазначена суб`єктом зареєстрованих речових прав щодо права прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій та щодо права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. У зв`язку з чим позивач стверджувала, що має місце поєднання в одній особі власника земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером №:01:016:0289 та суб`єкта речового права наявних обмежень - ФОП Антонюк А.О .

У відповідності до п.1 ч.1 ст.406 ЦК України, поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом є однією з підстав припинення встановленого сервітуту.

Також, згідно з п.а" ч.1 ст.102 Земельного кодексу України, дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки.

На наведену норму Земельного кодексу України позивач посилалася у позовній заяві в обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення відповідача-2.

Однак, у даному випадку, відсутні підстави для застосування положень щодо припинення встановленого сервітуту, оскільки відповідно до чинного договору на встановлення земельного сервітуту від 28.11.2006, укладеного між ФОП Антонюк А.О. та ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" (ТДВ "Кортекс"), саме відповідач-1 є сервітуарієм за договором, тобто, особою, в інтересах якої встановлено право користування чужою земельною ділянкою (земельний сервітут), а саме, ділянкою, володільцем якої на момент укладення оспорюваного договору була позивач. Отже, враховуючи, що суб`єктом права земельного сервітуту є ТДВ "Кортекс", мало місце помилкове зазначення при реєстрації речових прав суб`єктом речового права ФОП Антонюк Антоніну Олексіївну, що не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

Відповідно до п.138 Порядку ведення Державного земельного реєстру, помилками у Державному земельному кадастрі є: 1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою); 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; 7) помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 1 січня 2013р та перенесені до Державного земельного кадастру.

Порядок виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру встановлений ст.37 Закону України "Про державний земельний кадастр", ч.1 якої передбачено, що у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Проте, заява, подана позивачем державному кадастровому реєстратору Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стосувалася не виправлення помилки, допущеної у записах Державного земельного кадастру, а видалення таких записів, з наведених у заяві підстав.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та відсутності у відповідності до чинного законодавства підстав для видалення записів вже зареєстрованих речових прав (обмежень), а також, враховуючи, що, як зазначено відповідачем-2 та встановлено у справі судом, підстава встановлення земельного сервітуту - договір на встановлення сервітуту від 28.11.2006, укладений між позивачем та відповідачем-2 був чинним на час винесення оскаржуваного рішення, як і на даний час, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначених у заяві позивача підстав.

Згідно з ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Проте, у даному випадку, позивачем не доведено, а судом не встановлено підстав для визнання незаконним рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначених у заяві позивача підстав. А тому, у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Вимога позовної заяви про зобов`язання Державних кадастрових реєстраторів Відділу Держгеокадастру у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати у Державному земельному кадастрі записи про земельні сервітути та обмеження, встановлені відносно земельної ділянки площею 0,1312 га, з кадастровим номером :01:016:0289, з цільовим призначенням: для реконструкції будівлі відстійника під електроцех, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: право використання земельної ділянки для прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій площею 0,0215 га та право використання земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0208 га - є похідною позовною вимогою, залежною від встановлених судом при розгляді справи обставин, зокрема, щодо незаконності рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення вищевказаних обмежень у використанні земельної ділянки.

Відтак, оскільки судом не встановлено обставин, за яких можливе визнання незаконним рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про припинення обмежень у використанні земельної ділянки площею 0,1312 га, з кадастровим номером :01:016:0289, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо права використання земельної ділянки для прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій площею 0,0215 га та щодо права використання земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0208 га, відсутні будь-які підстави для задоволення позову і в частині зобов`язання Державних кадастрових реєстраторів Відділу Держгеокадастру у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати у Державному земельному кадастрі зазначені записи про земельні сервітути та обмеження, встановлені відносно земельної ділянки позивача. Тому у позові в цій частині суд відмовляє.

Окрім того, посилаючись на те, що діями відповідача-1, зокрема, поширенням головою ТДВ "Кортекс" серед досить великого числі осіб негативну інформацію про особу позивачки, численними спробами зіпсувати її стосунки з оточуючими її людьми (споживачами її послуг, сусідами-підприємцями, представниками місцевих органів влади, тощо), додатковим психічним напруженням, пов`язаним зі зверненням до суду з позовом у даній справі, їй завдано втрат немайнового характеру, оскільки внаслідок таких дій мало місце суттєве та значне зниження престижу та ділової репутації позивача. У зв`язку з цим позивачкою заявлено до відшкодування з відповідача-1 100000,00грн моральної шкоди.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стосовно заявленого позову в цій частині слід зазначити, що недоведеними належними доказами при розгляді справи залишились обставини щодо вжиття відповідачем-1 протиправних дій стосовно позивачки: як самого факту неправомірних дій відповідача-1 та його вини, так і факту завдання немайнової шкоди та щодо визначення розміру грошового еквіваленту завданої моральної шкоди, а також, щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача-1 і немайновою шкодою позивачки. Бездоказовість зазначених обставин унеможливлює задоволення позову в цій частині, тому у позові щодо стягнення на користь позивачки з відповідача-1 відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00грн суд відмовляє.

Згідно із ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, суд таким чином дійшов висновку про відмову у позові у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України не стягується з відповідачів в дохід Державного бюджету України.

Разом з тим, як визначено ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При розгляді справи представником відповідача подано клопотання про долучення доказів на підтвердження судових витрат відповідача на правничу допомогу (клопотання з додатками, т.3, а.с.128-139), в якому представник також просив при вирішенні питання про розподіл судових витрат у справі врахувати додані докази, що підтверджують понесення відповідачем ТДВ "Кортекс" витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі в загальному розмірі 10000,00 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом даної справи, до справи надано:

- копію договору від 03.06.2019, укладеного між ТДВ "Кортекс" і адвокатом Миколайчуком Павлом Валерійовичем про надання правничої (юридичної допомоги) в інтересах клієнта як відповідача у цій справі;

- акт прийому-передачі №1 від 05.09.2019 на суму 6500,00грн та акт прийому-передачі №2 від 29.10.2019 на суму 3500,00грн (додатки до договору), з переліком наданих юридичних послуг, кількістю витраченого адвокатом часу (год) та вартістю послуг адвоката (грн/год);

- рахунки щодо сплати вартості послуг адвоката Миколайчука П.В. за виконані роботи в інтересах "Кортекс" у справі №906/432/19: №1 від 05.09.2019 на суму 6500,00грн та №2 від 29.10.2019 на суму 3500,00грн;

- копія платіжного доручення від 13.09.2019 №180, що підтверджує сплату ТДВ "Кортекс" адвокату Миколайчуку П.В. 6500,00грн гонорару за правничу допомогу адвоката, та платіжне доручення від 01.11.2019 №205, яке підтверджує сплату ТДВ "Кортекс" адвокату Миколайчуку П.В. 3500,00грн гонорару за правничу допомогу адвоката.

Вказаними доказами підтверджується надання відповідачу-1 адвокатом Миколайчуком П.В. правничих послуг адвоката, пов`язаних із розглядом даної справи, а також оплата відповідачем-1 наданої йому правничої допомоги адвоката у повному обсязі.

За приписами ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ціною позову у справі є 100000,00грн відшкодування моральної шкоди, окрім немайнових позовних вимог. При цьому, за виконаний обсяг роботи адвоката відповідачем-1 сплачено 10000,00грн. Суд визнає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є реально співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Позивач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

Враховуючи вищевикладене, керуючись приписами ст.129 ГПК України, оцінивши відповідність обсягу роботи адвоката Миколайчука Павла Валерійовича з представництва інтересів відповідача-1 та розміру гонорару, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених представником ТДВ "Кортекс" витрат на послуги адвоката в сумі 10000,00грн.

З огляду на наведене, вимога представника відповідача-1 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00грн підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни ( АДРЕСА_7 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" (12504, Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Київська, буд.68; ідентифікаційний код 00306503) та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, Житомирська область, м.Житомир, вул.Довженка, буд.45; ідентифікаційний код 39765513) про визнання недійсним рішення №32-6-0.25-437/164-19 від 26.02.2019, визнання недійсним договору від 28.11.2006, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00грн, - відмовити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни ( АДРЕСА_7 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" (12504, Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул.Київська, буд.68; ідентифікаційний код 00306503) 10000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.11.19

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - позивачу за двома адресами:

представнику позивача Морозовій Тамарі Василівні ( АДРЕСА_8) (рек.з пов),

ФОП Антонюк А.О. ( АДРЕСА_7 ) (рек.з пов),

4, 5 - відповідачам (рек.з пов).