ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. м. Київ Справа№ 911/1530/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2019 про забезпечення позову

у справі №911/1530/19 (суддя Кошик А.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" про вжиття заходів до забезпечення позову

у справі №911/1530/19 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест"

до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

прo визнання незаконним та скасування рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою

В судовому засіданні 07.11.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.09.2019 у справі №911/1530/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" від 20.08.2019, б/н про вжиття заходів до забезпечення позову у справі №911/1530/19 задоволено.

Вжито заходи до забезпечення позову у справі № 911/1530/19, а саме:

Заборонено Петропавлісько-Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області проводити земельні торги (аукціони), у т.ч. повторні щодо земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:5621, :02:001:5622, :02:001:5623, :03:004:5624, :03:004:5625, :03:004:5626), розташованих на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в межах населеного пункту села Чайки Києво-Святошинського району Київської області, утворених в наслідок поділу орендованої Позивачем земельної ділянки загальною площею 21,7980 га кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0002.

Заборонено Петропавлісько-Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області укладати договори оренди чи будь-які інші договори із переможцями земельних аукціонів (торгів), проведених щодо земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:5621, :02:001:5622, :02:001:5623, :03:004:5624, :03:004:5625, :03:004:5626), розташованих на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в межах населеного пункту села Чайки Києво-Святошинського району Київської області, утворених в наслідок поділу орендованої Позивачем земельної ділянки загальною площею 21,7980 га кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0002.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач 16.09.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права (ст.ст. 73, 74, 86, 136, 137 ГПК України), неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не встановленням та не дослідженням доказів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було враховано висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 13.08.2019 у даній справі щодо відсутності підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" про забезпечення позову та повторно вжито заходи забезпечення позову у даній справі на підставі обставин, що вже аналізувалися судом апеляційної інстанції та яким була надана оцінка.

На думку скаржника, оскаржувана ухвала направлена не на забезпечення виконання рішення суду, що буде прийняте, а на вчинення перешкод територіальній громаді у здійсненні її конституційного права на володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності, з метою спонукання відповідача до підписання з позивачем договору оренди землі з порушенням норм земельного законодавства, а саме на конкурентних засадах, як це передбачено ст. 124 ЗК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1530/19, розгляд справи призначено на 17.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 розгляд справи №911/1530/19 відкладено на 15 год. 00 хв. 07.11.2019, враховуючи задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено провести розгляд справи у визначений раніше час 07.11.2019.

07.11.2019 від представника позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи доказів, яка було залишено судом апеляційної інстанції без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представником позивача не було обґрунтовано неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали такі документи не досліджувалися.

Крім того, колегія суддів звертає увагу представника позивача, що за наявності нових доказів останній не позбавлений права звернутися до суду з заявою про забезпечення позову з іншим обґрунтуванням, з наданням належних та допустимих доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.11.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" про вжиття заходів забезпечення позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.11.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою.

30.08.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову у справі №911/1530/19, в якій позивач з врахуванням нових обставин, що виникли після подання позову, просить суд в якості забезпечення позову заборонити Петропавлісько-Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області проводити земельні торги (аукціони), у т.ч. повторні щодо земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:5621, :02:001:5622, :02:001:5623,:03:004:5624, :03:004:5625, :03:004:5626), розташованих на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в межах населеного пункту села Чайки Києво-Святошинського району Київської області, утворених в наслідок поділу орендованої Позивачем земельної ділянки загальною площею 21,7980 га кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0002; заборонити Петропавлісько-Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області укладати договори оренди чи будь-які інші договори із переможцями земельних аукціонів (торгів), проведених щодо земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:5621, :02:001:5622, :02:001:5623, :03:004:5624, :03:004:5625, :03:004:5626), розташованих на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в межах населеного пункту села Чайки Києво-Святошинського району Київської області, утворених в наслідок поділу орендованої Позивачем земельної ділянки загальною площею 21,7980 га кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0002.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає, що за час, що минув з моменту звернення позивача до суду із зазначеним вище позовом, позивачеві стало відомо про те, що відповідач, не зважаючи на наявність спору в рамках справи №911/1530/19 щодо поділу орендованої позивачем земельної ділянки, здійснює заходи щодо проведення земельних торгів (аукціонів) з продажу права оренди земельних ділянок комунальної форми власності, на яких виставляється право оренди в тому числі земельних ділянок, що були утворені внаслідок поділу земельної ділянки, яка орендується позивачем.

Зокрема, 15.08.2019 Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою було проведено позачергову 20 сесію VII скликання, на якій було проголосовано питання четверте та п`яте, в межах яких, наскільки відомо позивачеві, було вирішено питання щодо проведення повторних земельних торгів (аукціонів) з продажу права оренди земельних ділянок комунальної форми власності, в тому числі відносно земельних ділянок, які були утворені внаслідок поділу орендованої позивачем земельної ділянки загальною площею 21,7980 га, розташованої на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в межах населеного пункту села Чайки, Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :02:001:0002.

В підтвердження наведених обставин позивач надає роздруківку відповідного рішення з офіційного сайту Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради (https://pbrada.gov.ua/news/vidbulosva-zasidannya-pozachergovoi--oi-sesii-vii-sklikannya-567.html).

При цьому, позивач пояснив, що хоча в порядку денному засідання ради не наведено чіткого переліку земельних ділянок, однак зі змісту обговорюваних питань та того факту, що сільрада заперечує наявність у позивача підстав оренди земельної ділянки, щодо якої здійснено оспорюваний у справі розподіл і відповідні земельні ділянки наразі вільні і ще нікому не передані, існує досить обґрунтована ймовірність, що погоджені вищенаведеним рішенням ради земельні торги стосуються в тому числі спірних земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:5621, :02:001:5622, :02:001:5623, :03:004:5624, :03:004:5625, :03:004:5626), розташованих на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в межах населеного пункту села Чайки Києво-Святошинського району Київської області, які в сукупності складають орендовану позивачем земельну ділянку :02:001:0002 загальною площею 21,7980 га.

Позивач зазначає, що фактично продовжує використовувати земельну ділянку, надану йому в оренду на підставі поновленого в силу закону Договору оренди, і у разі проведення торгів (аукціону) з продажу права оренди земельних ділянок комунальної форми власності, на яких може бути виставлено право оренди земельних ділянок, що були утворені внаслідок поділу земельної ділянки, яка орендується позивачем, позивач буде позбавлений такого правоволодіння, відповідні земельні ділянки, які утворились в результаті поділу орендованої ним земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0002, загальна площа 21,7980 га), будуть надані у користування іншим особам.

Враховуючи проведений відповідачем поділ земельної ділянки загальною площею 21,7980 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0002, яка на цей час фактично перебуває в користуванні позивача у зв`язку із поновленням Договору оренди земельної ділянки в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", на шість земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:5621, :02:001:5622, :02:001:5623, :03:004:5624, :03:004:5625, :03:004:5626), що оскаржується в матеріалах справи № 911/1530/19, з врахуванням реального наміру відповідача передати такі земельні ділянки іншим особам, позивач зазначає, що ефективними заходами забезпечення позову будуть заходи, які унеможливлять подальше відчуження чи передачу утворених спірних земельних ділянок у користування третім особам.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з твердження позивача про незаконність дій відповідача (які підлягають дослідженню у даній справі № 911/1530/19) та наявність у нього наміру позбавити позивача права користування земельною ділянкою, в тому числі шляхом призначення та проведення земельних торгів щодо прав на земельні ділянки, існує обґрунтована загроза, що відповідач може вдаватись до заходів, спрямованих на застосування інших, в тому числі юридичних механізмів, з метою позбавлення позивача можливості правомірного користування земельною ділянкою та вирішення питання про оформлення факту поновлення Договору оренди землі в установленому порядку, шляхом укладення договорів оренди з іншими особами, відчуження земельних ділянок, їх подальшого поділу та перереєстрації, тощо.

Судом було враховано, що оскільки позивач просить в якості забезпечення позову встановити обмеження саме щодо новоутворених земельних ділянок, первинні підстави та момент виникнення яких оспорюються саме в матеріалах справи № 911/1530/19, в той час, як в матеріалах справи про поновлення Договору оренди досліджуються обставини щодо відповідного об`єкта оренди, тобто земельної ділянки до її розподілу, питання щодо новоутворених земельних ділянок можуть вирішуватись саме в матеріалах справи № 911/1530/19. Питання пролонгації Договору передували розділенню земельної ділянки за оскаржуваним рішенням, тому без дослідження обставин, які стосуються винесення спірного рішення та утворення нових земельних ділянок, вирішити питання про встановлення щодо них заборон, не можливо.

На думку суду першої інстанції, виставлення земельних ділянок на торги призведе до відчуження прав на них на користь інших власників, що в разі задоволення позову та визнання протиправності поділу, призведе до незаконності відповідних правових дій щодо земельних ділянок, однак потребуватиме встановлення відповідних фактів в кожному окремому випадку, шляхом подання численних позовів. Оскільки щодо земельних ділянок, утворенних за спірним рішенням, триває спір про право користування, виходячи з балансу інтересів сторін, відсутні підстави стверджувати про наявність як у позивача, так і у відповідача вільного і безумовного права розпорядження та вчинення дій щодо земельних ділянок.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення, спрямованих виключно на тимчасове зупинення будь-яких дій щодо спірних земельних ділянок до вирішення питання про правомірність їх утворення, жодним чином не порушує балансу інтересів сторін.

В разі визнання недійсним спірного рішення новоутворені земельні ділянки припинять існування і підлягатиме відновленню первісна земельна ділянка, щодо якої триває спір про право користування. Однак, в разі відчуження відповідачем, передачі в оренду, перереєстрації, подальшого поділу, зміни цільового призначення чи вчинення інших дій, спрямованих на зміну статусу земельних ділянок, утворених за спірним рішенням ради, рішення суду не призведе до очікуваного результату, а саме відновлення первісного стану орендованої позивачем земельної ділянки, що породить необхідність подання додаткових позовів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (ст. 137 ГПК України).

За змістом ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом положень ст.ст. 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися на момент виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 у справі №911/2930/17.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також пов`язаності такого заходу із предметом позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Вирішуючи питання забезпечення позову у даному випадку, суд повинен перевірити свої дії на предмет відповідності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого Протоколу до неї у розрізі дотримання прав учасників справи та незалучених до справи осіб, гарантованих статтею 6 Конвенції "Право на справедливий суд" та права на мирне володіння майном.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що на момент винесення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову позивачем не надано доказів того, що існує реальна загроза порушення його права користування земельною ділянкою, оскільки не доведено того, що спірні земельні ділянки можуть бути передані відповідачем іншим особам.

При цьому позивачем не наведено обґрунтувань на підтвердження того, як імовірні незаконні дії відповідача можуть вплинути на виконання рішення у даній справі.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою відсутність зв`язку між предметом спору, підставою його виникнення та імовірними діями відповідача у вказаний послідовності.

Слід також зазначити, що предметом дослідження у даній справі є законність дій щодо припинення існування об`єкту, який перебував у позивача в оренді.

Доказів реалізації позивачем права на пролонгацію договору шляхом підписання станом на момент звернення з позовом у даній справі додаткової угоди - матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тож вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу передавати в оренду чи іншим чином здійснювати дії щодо спірних земельних ділянок було б грубим порушенням права на справедливий суд.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що вжиття заходів забезпечення позову має бути співставлене з правом територіальної громади в особі відповідача на мирне володіння майном у розумінні Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод крізь призму доктрини "легітимного сподівання".

Доктрина легітимного сподівання у даній ситуації, з урахуванням змісту статті 204 ЦК України, вимагає констатації того факту, що відповідач, як особа, що здійснює права власника відповідних земельних ділянок від імені Українського народу (відповідної територіальної громади), має легітимне очікування щодо укладення відповідного правочину не менше, аніж легітимне сподівання позивача у нинішній справі.

За таких обставин, суд першої інстанції, вживаючи заходів забезпечення позову повинен забезпечити виконання гарантій територіальної громади сіл Петропавлівська Борщагівка та Чайки щодо невтручання у мирне володіння ним майном у розрізі ст. 204 ЦК України. Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Здійснюючи аналіз викладених позивачем обставин, суд першої інстанції мав би звернути увагу на те, що накладення арешту та заборона відповідачу, як органу місцевого самоврядування передавати в оренду чи іншим чином здійснювати дії щодо земельних ділянок, не спрямована на забезпечення виконання судового рішення у даній справі.

З огляду на викладене, судом у даній справі не може бути вжито будь-яких заходів забезпечення позову, які б обмежували легітимні приватні сподівання відповідача, як органу місцевого самоврядування, що здійснює повноваження власника від імені відповідної територіальної громади.

При цьому визнання договору оренди земельної ділянки пролонгованим не є предметом розгляду у даній справі.

Такий підхід ґрунтується на принципі верховенства права, закріпленому у статті 129 Конституції України, відповідає засадам справедливого суду, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відображає реалізацію принципу необхідності дотримання при обранні заходу забезпечення позову належного балансу інтересів всіх зацікавлених осіб, суспільства, до яких у даному випадку належить в т.ч. відповідач.

Виходячи із заявлених позовних вимог у даній справі, а також враховуючи, що позивачем у даному спорі не пред`явлено вимоги щодо визнання договору оренди пролонгованим, або іншої матеріальної вимоги щодо земельної ділянки, яку позивач орендував за договором від 23.08.2016 за № 8-2986, колегія суддів приходить до висновку про недоречність вжиття в межах даної справи таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту та заборона відповідачу, як органу місцевого самоврядування передавати в оренду чи іншим чином здійснювати дії щодо земельних ділянок.

Вирішуючи питання правомірності застосування судом визначених та пред`явлених до розгляду заходів забезпечення позову у господарській справі, у якій подано позов немайнового характеру щодо визнання незаконним та скасування рішення про затвердження документів із землеустрою, суд повинен перевірити свої дії на предмет відповідності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого Протоколу до неї у розрізі дотримання прав учасників справи та не залучених до справи осіб, гарантованих статтею 6 Конвенції "Право на справедливий суд" та права на мирне володіння майном, крізь призму доктрини "легітимного сподівання". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2019 у справі №925/1528/18.

Однак у даній справі суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вжиття визначених позивачем та пред`явлених до розгляду заходів забезпечення позову не спрямоване на забезпечення виконання судового рішення у даній справі, а більше спрямовано на забезпечення виконання рішення у спорі між позивачем та відповідачем про визнання договору оренди пролонгованим, що виходить за межі предмету спору у нинішній господарській справі.

Іншими словами, різновид заходу забезпечення позову має бути, серед іншого, співмірним з предметом позову, заявленого у справі, у якій вживаються відповідні заходи. Визначені відповідачем та пред`явлені до розгляду заходи забезпечення позову є неспівмірним з предметом позову про визнання незаконним та скасування рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, доводи апелянта в цій частині знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що було зроблено скаржником та не спростовано позивачем.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з підстав, викладених в ній, підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 05.09.2019 про забезпечення позову у справі №911/1530/19, прийнята з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції, відповідно у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" про вжиття заходів до забезпечення позову у справі №911/1530/19, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2019 про забезпечення позову у справі №911/1530/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2019 про забезпечення позову у справі №911/1530/19 скасувати.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГ Інвест" про вжиття заходів до забезпечення позову у справі №911/1530/19 відмовити.

4. Матеріали оскарження у справі №911/1530/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 13.11.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова