РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2019Справа № 910/12211/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік»

про стягнення 21 617,47 грн. в поряду суброгації

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» 21 617,47 грн в поряду суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" на підставі Договору № 04.2.0047819.0001 від 14.09.2018 комплексного страхування "Автоцивілка+" здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "BMW 520", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому до нього відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. При цьому, за твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонернимv товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега", а тому обов`язок з відшкодування шкоди в розмірі 21617,47 грн покладається на відповідача. Водночас, на підставі договору № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 про надання фінансових послуг факторингу Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" було передано позивачу право вимоги до відповідача про стягнення зазначеної заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12211/19, залучено до участі у справі ПрАТ «СК «Ван Клік» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.09.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що керуючись пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання інформації щодо правомірності володіння та керування забезпеченим транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , страховик здійснив необхідний запит до митниць Державної фіскальної служби, у відповідь на який, Листом № 10579/110/13-70-07/19 від 21.06.2019 Львівська митниця Державної фіскальної служби надала відповідачу інформацію про те, що транспортний засіб марки "Opel Vectra" реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезений на митну територію України у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого керування, під керуванням громадянина Молдови ОСОБА_2 .

Відповідач зазначає, що проведене розслідування та, як наслідок, отримані дані з описаними обставинами свідчать про те, що водій ОСОБА_1 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу марки "Opel Vectra" реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3222197 від 17.03.2018.

Відтак, відповідач зазначає, що керуючись статтею 6 та пунктом 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у останнього відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування, а відтак відповідач правомірно не визнав ДТП від 31.01.2019 страховим випадком, про що повідомив позивача Листом № 796 від 15.07.2019.

09.10.2019 представником позивача подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ/3222197) не встановив спеціальних заборон щодо страхування автомобілів ввезених в Україну на умовах тимчасового ввезення до одного року використання, а наявність у відповідача відповіді від Львівської митниці ДФС не є належним доказом на обгрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_1 В свою чергу, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою для звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідач своїм правом на подання до суду заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018 між Приватним акціонерним товариством «Саламандра-Україна», в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік» (далі - страховик, третя особа) та ОСОБА_3 (страхувальник), укладено Договір комплексного страхування «Автоцивілка+» № 04-2.0047819.0001, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 .

31.01.2019 у м. Миколаєві, по вул. Південній, в районні буд. № 76, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 2.3 б, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, починаючи рух з крайнього лівого положення на проїзній частині не слідкував за дорожньою обстановкою та при виконанні розвороту та зміні напрямку руху праворуч не надав переваги в русі автомобілю "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Південній в бік пр. Миру, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2019 у справі №489/626/19 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу № 204/02-19 від 12.02.2019, вартість збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 при ДТП складає 64 321,52 грн.

Також, відповідно до Звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 204*/02-19 від 12.02.2019, оціночна вартість автомобіля марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 складає 41 872,93 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік» з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, склало страховий акт № 0021440.01.19/1 від 07.05.2019, яким визнало пошкодження транспортного засобу автомобіля марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП страховим випадком та призначило до виплати страхове відшкодування в розмірі 22 448,59 грн.

На підставі складеного страхового акту № 0021440.01.19/1 від 07.05.2019 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік», виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 22 448,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3697 від 20.05.2019 на суму 22 448,59 грн.

25 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра-Україна» укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-21.01.2019 (далі - Договір факторингу), за умовами якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, На підставі кожної регресної вимоги укладається окремий додаток до Договору.

За цим Договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регрес ним вимогам клієнта відповідно до додатку до Договору згідно яких передаються права грошової вимоги у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регрес ними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписанням додатку до Договору в якому зазначається перелік регресних вимог (п. 1.2 Договору факторингу).

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регрес них вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

За умовами п. 2.3 Договору факторингу не пізніше двадцяти робочих днів після підписання додатку до Договору клієнт зобов`язаний сповістити боржників про укладення цього Договору і повідомити, що платежі на користь фактора є належними.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1 Договору факторингу).

Додатком № 63 від 20.05.2019 до Договору факторингу визначено передачу права вимоги до ПрАТ «АСК «Омега» у розмірі 21 448,59 грн. за Договором страхування № 04-2.0047819.0001 від 14.09.2018.

Згідно з Актом приймання-передачі документів № 63 від 20.05.2019 до Договору факторингу, третьою особою передано, а позивачем прийнято оригінали документів, що підтверджують право вимоги третьої особи, як кредитора за регрес ними вимогами, зазначені в Додатку № 63 до Договору факторингу.

23.05.2019 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» із Вимогою вих. № 05650 від 23.05.2019 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) по справі № 0021440.01.19/1 у розмірі 22 448,59 грн., яка отримана ПрАТ «АСК «Омега» 27.05.2019.

У відповідь на вимогу позивача, відповідач Листом вих. № 1332 від 15.07.2019 зазначив про відсутність підстав вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки проведеним розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим, не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3222197 від 17.03.2018.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 21 448,59 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

1) договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

2) деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3) договірне зобов`язання між відповідачем і винною особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

14.09.2018 між Приватним акціонерним товариством «Саламандра-Україна», в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік» (далі - страховик, третя особа) та ОСОБА_3 , укладено Договір комплексного страхування «Автоцивілка+» № 04-2.0047819.0001, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 .

31.01.2019 у м. Миколаєві, по вул. Південній, в районні буд. № 76, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 2.3 б, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, починаючи рух з крайнього лівого положення на проїзній частині не слідкував за дорожньою обстановкою та при виконанні розвороту та зміні напрямку руху праворуч не надав переваги в русі автомобілю "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Південній в бік пр. Миру, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу № 204/02-19 від 12.02.2019, вартість збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 при ДТП складає 64 321,52 грн.

Також, відповідно до Звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 204*/02-19 від 12.02.2019, оціночна вартість автомобіля марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 складає 41 872,93 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік» з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, склало страховий акт № 0021440.01.19/1 від 07.05.2019, яким визнало пошкодження транспортного засобу автомобіля марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП страховим випадком та призначило до виплати страхове відшкодування в розмірі 22 448,59 грн.

На підставі складеного страхового акту № 0021440.01.19/1 від 07.05.2019 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік», виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 22 448,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3697 від 20.05.2019 на суму 22 448,59 грн.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Таким чином, до третьої особи у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, за висновками суду, до третьої особи перейшло право вимоги до відповідальної особи за заподіяний збиток на суму 21 448,59 грн.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи 25 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра-Україна» укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-21.01.2019 (далі - Договір факторингу), за умовами якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, На підставі кожної регресної вимоги укладається окремий додаток до Договору.

Додатком № 63 від 20.05.2019 до Договору факторингу визначено передачу права вимоги до ПрАТ «АСК «Омега» у розмірі 21 448,59 грн. за Договором страхування № 04-2.0047819.0001 від 14.09.2018.

Згідно з Актом приймання-передачі документів № 63 від 20.05.2019 до Договору факторингу, третьою особою передано, а позивачем прийнято оригінали документів, що підтверджують право вимоги третьої особи, як кредитора за регрес ними вимогами, зазначені в Додатку № 63 до Договору факторингу.

За приписами статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, позивач отримав право вимоги до відповідача про стягнення страхового відшкодування, сплаченого за наслідками пошкодження транспортного засобу марки "BMW 520", державний номерний знак НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 31.01.2019.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 відшкодовується ним як володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3222197.

23.05.2019 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» із Вимогою вих. № 05650 від 23.05.2019 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) по справі № 0021440.01.19/1 у розмірі 22 448,59 грн., яка отримана ПрАТ «АСК «Омега» 27.05.2019.

У відповідь на вимогу позивача, відповідач Листом вих. № 1332 від 15.07.2019 зазначив про відсутність підстав вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки проведеним розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим, не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3222197 від 17.03.2018.

Відповідно до п. 1.4-1.8, п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 32.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Згідно з п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже зазначалось судом, з урахуванням зазначеного, у даній справі виникають три види зобов`язань:

1) договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

2) деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3) договірне зобов`язання між відповідачем і винною особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи із зазначеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 зазначеного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди (або інша особа, яка застрахувала відповідний транспортний засіб) застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав права на керування транспортним засобом марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність права на управління транспортним засобом у водія автомобіля марки "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала відповідальність, внаслідок експлуатації цього автомобіля.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України та статті 44 ГК України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/3222197) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, судом не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_2 водієм ОСОБА_1 , а лист Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України №10579/10/13-70-07/19 від 21.06.2019 не є неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_1 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб громадянином Молдови Petcu Nicolai

Частина 1 статті 380 Митного кодексу України визначає, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Отже, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 21 448,59 грн.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 12,00 грн. та пеню в розмірі 156,88 грн.

Відповідно до п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

23.05.2019 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» із Вимогою вих. № 05650 від 23.05.2019 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) по справі № 0021440.01.19/1 у розмірі 22 448,59 грн., яка отримана ПрАТ «АСК «Омега» 27.05.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, оскільки вимога позивача отримана відповідачем 27.05.2019, а 26.08.2019 є вихідним днем, відповідач мав сплатити на користь позивача страхове відшкодування у строк до 27.08.2019 включно, а відтак, позивачем невірно визначено початок перебігу строку для нарахування пені, який відповідно розпочинається з наступного дня, тобто з 28.08.2019.

Відтак, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з урахуванням викладеного, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 119,87 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

З огляду на вищенаведене, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням.

При цьому, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Оскільки правові відносини, що виникли між сторонами зі сплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, то позивачем правомірно заявлено до стягнення 3% річних.

Відтак, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних з урахуванням встановленого періоду порушення відповідачем грошового зобов`язання, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 10,58 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору у цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором №1 від 05.02.2019 про надання правової допомоги, укладеними з Адвокатським об`єднанням "Дефендерс", з додатковою угодою № 1 від 05.02.2019, додатком №1, актом №7 від 23.08.2019 приймання-передачі матеріалів справ, актом приймання-передачі наданої правової допомоги №42/2019 від 23.08.2019 та платіжним дорученням №502 від 27.08.2019 на суму 6 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Дефендерс" (адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язане надати клієнту правову допомогу спрямовану на захист, забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також їх відновлення.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2 Договору гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. Розмір гонорару за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги визначеної в пункті 1.2. договору та порядок його оплати визначається сторонами в додаткових угодах до даного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 9.1 Договору).

05.02.2019 між клієнтом та адвокатським об`єднанням також було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої на підставі пункту 1.3. договору клієнт доручає, без обмеження повноважень, адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, що полягає у вивченні, опрацюванні, підготовці поданні/відправленні від імені клієнта процесуальних документів, позовних заяв, консультацій правових висновків, договорів, угод необхідних для представництва та захисту інтересів клієнта в судових справах цивільної, господарської та адміністративної юрисдикції.

За змістом пункту 4 додаткової угоди №1 гонорар сплачується на підставі авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаного сторонами або узгодженого сторонами шляхом обміну листами, електронними листами, протягом3-х робочих днів з моменту підписання та/або узгодження. Факт оплати клієнтом надісланого йому авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги - вважається його узгодженням.

На підтвердження виконання робіт, сторонами складено акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 42/2019 від 23.08.2019 на суму 6 000,00 грн., який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

На підтвердження фактичної оплати послуг з правничої допомоги в розмірі 6 000,00 грн., позивачем надано платіжне доручення №502 від 27.08.2019

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти заявлених до стягнення відповідачами витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що розмір витрат на правову допомогу, яку просить відшкодувати позивача неспівмірний зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вже зазначалось вище, до матеріалів справи позивачем було долучено акт приймання-передачі наданої правової допомоги №42/2019 від 23.08.2019, відповідно до якого, адвокатським об`єднання надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви на підставі матеріалів страхової справи №0021440.01.19/1 та досудової вимоги №05650_2.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи, суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір №1 від 05.02.2019 про надання правової допомоги з додатком та додатковою угодою, акт приймання-передачі наданої правової допомоги №42/2019 від 23.08.2019 та платіжне доручення №502 від 27.08.2019 на суму 6 000,00 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі №753/15683/15.

При цьому, суд зазначає, що зважаючи на характер спірних правовідносин та предмет доказування у вказаному спорі, який не становить значний суспільний інтерес, відсутність підстав для допиту свідків та призначення судової експертизи дана справа є малозначною.

Крім того, в матеріалах справи окрім позовної заяви на чотирьох сторінках та претензії, відсутні жодні документи, складні адвокатським об`єднанням "Дефендерс", які б свідчили про вчинення значного обсягу дій щодо підготовки позовної заяви на підставі матеріалів страхової справи №0021440.01.19/1 та досудової вимоги №05650_2.

Приймаючи до уваги вищенаведене, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру на 30 %.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" про стягнення з позивача 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу частково.

Таким чином, враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому, відповідна частина витрат на правничу допомогу зменшується на 30%.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 17, літера А; ідентифікаційний код: 21626809) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22; ідентифікаційний код: 37686922) страхове відшкодування в розмірі 21 448 (двадцять одна тисяча чотириста сорок вісім) грн. 59 коп., пеню в розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) грн. 87 коп., 3% річних в розмірі 10 (десять) грн. 58 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 917 (одна тисяча дев`ятсот сімнадцять) грн. 59 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 192 (чотири тисячі сто дев`яносто дві) грн. 42 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 13.11.2019

Суддя О.А. Грєхова