ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/866/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 17.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 12.08.2019 (повний текст складено 16.08.2019)

у справі № 911/866/19 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального Підприємства "Києво-Святошинська Тепломережа" Київської обласної ради

про стягнення 3 718 992,98 грн. за договором постачання природного газу №2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017

В судовому засіданні 17.10.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Києво-Святошинська Тепломережа" Київської обласної ради про стягнення 3 718 992,98 грн. заборгованості, яка складається з 3 444 988,90 грн. основного боргу, який виник за період із жовтня 2017 по лютий 2018, 159 117,12 грн. пені за період з 28.11.2017 по 23.05.2018, з 26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018, 29 106,78 грн. 3% річних за період з 28.11.2017 по 23.05.2018, з 26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018, 85 780,18 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 по квітень 2018, з січня 2018 по квітень 2018, з лютого 2018 по квітень 2018, з березня 2018 по квітень 2018 та за квітень 2018.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/866/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 426 766,34 грн. основного боргу, 79 558,56 грн. пені, 29 106,78 грн. 3% річних, 85 780,18 грн. інфляційних втрат та 54 363,68 грн. судового збору.

Закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення 3 033,18 грн. основного боргу. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 05.09.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 79 558,56 грн., прийняти в цій частині нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального (ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України) та процесуального (ст.ст. 236, 238 ГПК України) права та не повним дослідженням судом усіх істотних обставин справи.

Доводи апелянта зводяться до того, що судом неправомірно перераховано та зменшено пеню, оскільки підписавши договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі несвоєчасної оплати сплатити позивачеві погоджений сторонами розмір пені. Вирішуючи питання про зменшення пені, суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 17.10.2019.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.10.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 79 558,56 грн., прийняти в цій частині нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 17.10.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18 вересня 2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) та Комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (споживач) було укладено договір №2128/1718-ТЕ-17 постачання природного газу (договір).

За умовами договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 газ обсягом до 940,227 тис. куб. м.

Згідно пункту 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно з пунктом 5.2 договору ціна за 1000 куб м. газу на дату укладення договору становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 до 31 березня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

На виконання пункту 2.1 договору позивач поставив протягом жовтня 2017 - березня 2018, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 495 306,62 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 96 048,76 грн., від 30.11.2017 на суму 882 004,67 грн., від 31.12.2017 на суму 615 895,76 грн., від 31.01.2018 на суму 999 717,18 грн., від 28.02.2018 на суму 901 640,22 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 27-31).

Позивач стверджує, що відповідач належним чином умови Договору не виконав та не розрахувався повністю за отриманий природний газ, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 3 444 988,90 грн.

Предметом спору у даній справі є своєчасність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати переданого товару та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач заперечує проти стягнення 3 444 988,90 грн. основного боргу, оскільки останнім було сплачено за сукупний період на користь позивача 65 475,70 грн. заборгованості договором № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за природний газ, поставлений протягом жовтня 2017 - лютого 2018, розрахувався з порушенням встановленого договором строку, відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений природний газ у розмірі 15 189,38 грн. Дана оплата була здійснена відповідачем до подачі позивачем позову до суду (28.03.2019).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в розмірі 15 189,38 грн. є необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що після подачі позивачем позову до суду (28.03.2019) відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 3 033,18 грн.

Дані обставини не заперечується позивачем та підтверджуються наступними документами: розрахунком заборгованості за договором № 303 від 05.08.2019, поданим КП "Києво-Святошинська Тепломережа", сальдо по Підприємству "Києво-Святошинська Тепломережа" та операціями по Договору № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 Підприємства "Києво-Святошинська Тепломережа" за період з 01.10.2017 по 30.06.2019, які долучено до матеріалів справи Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" разом із поясненнями № 14/4-2197В від 02.08.2019.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, а тому провадження щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 3 033,18 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що заборгованість за договором постачання природного газу №2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 на час прийняття рішення в повному обсязі відповідачем не погашена, докази її оплати відсутні, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 3 426 766,34 грн. основного боргу за поставлений природний газ є обґрунтованими.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу № 2128/1718-ТЕ-17 від 18.09.2017 позивачем за сукупний період з 28.11.2017 по 23.05.2018 нараховано 159 117,12 грн. пені.

В силу положень ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Підстави та умови нарахування пені визначені договором, а саме у відповідності до пункту 8.2, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідач у відзиві на позов та поясненнях поданих до матеріалів справи просив суд зменшити заявлену до стягнення неустойку (пеню) на 90 %.

Обґрунтовуючи це тим, що основним джерелом коштів комунального підприємства є надходження грошових коштів від споживачів, серед яких є бюджетні установи та організації, розрахунки яких залежать від бюджетного фінансування. Відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, станом на 01.05.2019 дебіторська заборгованість населення становить 9 899,5 тис. грн.

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як вбачається зі статуту КП "Києво-Святошинська Тепломережа", відповідач є комунальним унітарним підприємством, майно якого перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Метою діяльності підприємства є задоволення суспільних потреб територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області у тепловій енергії (послугах з теплопостачання), інших роботах та послугах з метою отримання прибутку, забезпечення соціальних та економічних потреб трудового колективу підприємства та інтересів засновника.

Відповідач зазначає, що купуючи газ у позивача він надає послуги з теплопостачання і саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем по спірному договору. Також, просить врахувати, що відповідач надає послуги з теплопостачання по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Встановлені тарифи не відповідають дійсним затратам підприємства, тому відповідач стає заручником ситуації, коли тарифи не покривають витрати, а держава невчасно відшкодовує різницю в тарифах. В підтвердження утруднено фінансового становища подає звітність за 2018 рік, зокрема звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 та звіт про фінансові результати за 2018 рік.

Заперечуючи проти задоволення заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені на 90% позивач, посилаючись на те, що відповідач, підписавши спірний договір, взяв на себе зобов`язання у разі несвоєчасної оплати природного газу сплатити позивачу пеню у визначеному договорі розмірі. Окрім того, зазначав про те, що на його думку, даний випадок відповідача не є винятковим, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру неустойки у вигляді пені на 50%, тобто на 79 558,56 грн.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 29 106,78 грн. 3% річних за сукупний період з 28.11.2017 по 23.05.2018 та 85 780,18 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 по квітень 2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, встановила, що вони виконані арифметично вірно, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача 29 106,78 грн. 3% річних за періоди з 28.11.2017 по 23.05.2018, з 26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018 та 85 780,18 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 по квітень 2018, з січня 2018 по квітень 2018, з лютого 2018 по квітень 2018, з березня 2018 по квітень 2018 та за квітень 2018 нарахованими за зобов`язаннями по кожному ату окремо підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 426 766,34 грн. основного боргу, 79 558,56 грн. пені, 29 106,78 грн. 3% річних та 85 780,18 грн. інфляційних втрат.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Доводи скаржника щодо відсутності підстав для зменшення розміру пені на 50 %, оскільки відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, спростовуються наступним.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків й за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розміру, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність в кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2 згаданої статті).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів понесених ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, а також з огляду на те, що відповідач за Договором купував природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з`ясування істотних обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, процесуального права, а саме, ст. ст. 236, 238 ГПК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/866/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/866/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/866/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/866/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 14.11.2019 після виходу судді Михальської Ю.Б. з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко