ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. м.Київ Справа№ 911/1618/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання: Короля Д.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 13.11.2019 року у справі №911/1618/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Автомагістраль»

на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2019, повний текст якого складено 23.09.2019

у справі №911/1618/19 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

до Приватного підприємства «Автомагістраль»

про стягнення грошових коштів.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення плати за проїзд дорогами великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів у розмірі 2 868,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що 24.07.2018 під час здійснення габаритно-вагового контролю посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відносно Приватного підприємства «Автомагістраль» складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017335 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю у зв`язку з виявленням на транспортному засобі DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) разом з напівпричепом NoonBoom osd-48-03v-1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) перевищення навантаження на строєну вісь на 14,00 тонн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2019 у справі №911/1618/19 позов задоволено, стягнуто з Приватного підприємства «Автомагістраль» на користь Державного бюджету України 2 868,12 грн плати за проїзд дорогами великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та стягнуто з Приватного підприємства «Автомагістраль» на користь Прокуратури Київської області 1 921,00 грн відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що прокурором доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Приватне підприємство «Автомагістраль» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2019 у справі №911/1618/19 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також скаржник просить проводити розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на неповне дослідження матеріалів справ, не надання належної правової оцінки доказам у справі, грубе порушення та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а також на не врахування того, що прокурор немає законних підстав для представництва інтересів держави в особі визначеного у позовній заяві позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1618/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Автомагістраль» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2019 та розгляд справи №911/1618/19 призначено на 13.11.2019.

13.11.2019 у судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Прокурор у даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване суде рішення - без змін.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні його про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до п.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене вище та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності зазначеного вище учасника справи.

Також позивач та прокурор не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2018 під час здійснення габаритно-вагового контролю, посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відносно Приватного підприємства «Автомагістраль» було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0017335 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю у зв`язку з виявленням на транспортному засобі DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) разом з напівпричепом NoonBoom osd-48-03v-1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) перевищення навантаження на строєну вісь на 14,00 тонн.

Транспортний засіб DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) разом з напівпричепом NoonBoom osd-48-03v-1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) станом на 24.07.2018 належав Приватному підприємству «Автомагістраль» на праві приватної власності, що підтверджується інформацією територіального сервісного центру МВС України №337 від 26.04.2019 (а.с. 33-34 т.1).

Прокурор зазначає, що уповноваженими посадовими особами Київського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті, у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 92,55 євро (2868,12) станом на момент складання розрахунку відповідно до офіційного курсу валют, встановленому Національним банком України), що підтверджується розрахунком Київського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті та інформацією з веб-порталу www.bank.gov.ua (а.с.32 т.1).

31.07.2018 Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було направлено на адресу відповідача копії зазначених документів з вимогою внести плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а також повідомлено, що з метою захисту інтересів держави, у разі несплати коштів у добровільному порядку, буде змушене звернутися до прокуратури області (а.с.25 т.1).

Однак, відповіді від відповідача не надходило, оплату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не здійснено.

05.11.2018 року Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки направлено на адресу Прокуратури Київської області лист, в якому, з метою належної взаємодії територіальних органів Укртрансбезпеки з обласними прокуратурами, просить розглянути можливість щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки у суді з питань стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування (а.с.19 т.1).

В подальшому, Прокуратурою Київської області надіслано відповідачу лист №37-02-6Г від 24.06.2019 року, в якому вказано, що прокуратурою підготовлено та буде подано до Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами у розмірі 2 868,12 грн (а.с.35 т.1).

З огляду на що, прокурор звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з відповідача плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 2 868,12 грн.

В обґрунтування підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, прокурор зазначає, що позивачем з часу встановлення порушення не вжито заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача плати за проїзд великовагового транспортну автомобільними дорогами загального користування, що свідчить про неналежне здійснення ним захисту інтересів держави.

Приймаючи оскаржуване судове рішення судом першої інстанції фактично визнано вказані прокурором обставини щодо наявності підстав для представництва прокурором Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки обґрунтованими та розглянуто справу по суті.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої існтнції, з огляду на наступне.

В силу положень статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора у судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України, ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права" передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

При цьому, на сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

При цьому, саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз.2 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18).

Як свідчать матеріали справи, звернення прокурора з даним позовом мало місце більше ніж за два роки до закінчення у Державної служби України з безпеки на транспорті позовної давності, а саме строку, в межах якого орган державної влади міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

При цьому, вказані прокурором обставини пасивної поведінки позивачів, без відповідних підтверджуючих доказів, не дають підстав для висновку про невиконання чи неналежне виконання Держслужбою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій відносно захисту прав держави. Про наявність відповідних функцій у позивача зазначав сам прокурор.

Кірм того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції").

В контексті вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що територіальний орган Укртрансбезпеки, у даному випадку Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, не звернувся до центрального органу виконавчої влади - Державної служби України з безпеки на транспорті для звернення до суду з даним позовом, а звернувся безпосередньо до прокуратури області, хоча Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування та звернення з даним позовом. При цьому, проаналізувавши лист територіального органу Укртрансбезпеки (а.с.19 т.1) залишається не зрозумілим у чому саме полягає взаємодія органів Укртрансбезпеки з обласними прокуратурами, на яку посилається останній у вказаному листі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що прокуратурою області своїм листом (а.с.25 т.1) повідомлено відповідача про звернення з даним позовом до Вишгородського районного суду Київської області, хоча звернулася із вказаним позовом до Господарського суду міста Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду, що є неприпустимим. Про неприпустимість такого підходу вказує Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 24.10.2019 у справі №924/1195/18.

Наведене свідчить про недоведеність наявності підстав для звернення з даним позовом саме прокурором, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженим) представницькими функціями.

Таким чином, відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави свідчать про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм процесуального права; позов підлягає залишенню без розгляду.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на прокуратуру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 226, 252, 269, 263, 270, 273, 275, 278, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автомагістраль» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2019 у справі №911/1618/19 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2019 у справі №911/1618/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким залишити без розгляду позовну заяву заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення грошових коштів.

3.Стягнути з Прокуратури Київської області (01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 27/2; ідентифікаційний код 02909996) на користь Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська область, Вишгородський район, с. Синяк, вул. Київська, 68; ідентифікаційний код 31481658) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн (дві тисячі вісімсот одну гривню п`ятдесят копійок).

4.Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

5.Матеріали справи №911/1618/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 14.11.2019.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук