ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м.Дніпро Справа № 912/1751/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Пономаренко К.П., ордер серія КВ №804465 від 06.11.2019 р., адвокат;

від відповідача: Губін Д.А., ордер серія КР № 65658 від 04.11.2019 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС", м.Київ на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 року, ухвалене суддею Бестаченко О.Л., повний текст якого складений 27.08.2019, у справі №912/1751/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Шаркова Андрія Анатолійовича, Кіровоградська область, м. Кропивницький

про стягнення 168 811,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Шаркова Андрія Анатолійовича про стягнення 168 811,12 грн, з яких: 103 911,12 грн пеня, 64 900,00 грн штраф, з покладенням на відповідача судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем Договору №38-2-НП-17 від 25.10.2017 в частині надання послуг вчасно та у визначеній специфікацією кількості, за що відповідачем в порядку п.п.6.2, 6.3 договору нараховано штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 року у справі №912/1751/19 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС", м. Київ звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ненадання належної оцінки п.п.5.2.7 п.5.2 договору підряду, листу № 107-11/19 від 30.11.2017, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що мотивуючи рішення припиненням зобов`язань за Договором, у зв`язку з відмовою Замовника від Договору, суд не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, зокрема, суд не дослідив питання відповідності змісту листа № 107-11/17 від 30.11.2017 умовам Договору та положенням ст. 849 ЦК України, з незрозумілих мотивів суд першої інстанції при вирішенні судового спору не застосував положення пп. 5.2.7. п. 5.2. Договору.

Апелянт зазначає, що договір між сторонами не є розірваним, оскільки в листі №107-11/17 від 30.11.2017 не вказано дату розірвання Договору, а лише наявна вказівка про його розірвання, якої, очевидно, на його думку, недостатньо для відмови від Договору у визначеному порядку. При цьому зауважує, що Договором прямо передбачено обов`язковість його чинності до повного виконання зобов`язань за Договором та, разом з цим, визначається можливість розірвання Договору у порядку, визначеному Договором. Зокрема, в п. 9.1. Договору визначено, що він діє до 31 грудня 2017 року, але у будь-якому разі до виконання Сторонами зобов`язань за Договором у повному обсязі. В той же час, згідно з п. 9.3. Договору, договір може бути розірваний за згодою Сторін або за письмовою вимогою однієї Сторони, врученою іншій Стороні за 10 (десять) календарних днів до дня розірвання Договору. Таким чином, пунктами 9.1, 9.3 Договору Сторони передбачили можливість припинення зобов`язань за Договором виключно у разі його розірвання у встановленому порядку - за згодою Сторін або за письмовою вимогою однієї Сторони, врученої іншій Стороні за 10 календарних днів до дня розірвання Договору.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору у справі не було враховано положення пунктів 9.1., 9.3. Договору, не встановлено відповідність змісту листа № 107- 11/17 від 30.11.2017 зазначеним умовам Договору, так само як і не було досліджено обставини щодо дійсної наявності підстав для односторонньої відмови в порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України.

Також скаржник зауважує, що суд, встановивши, що в даному випадку має місце прострочення замовника стосовно невиконання ним п.1.2 договору, не звернув увагу, що п. 1.3. Договору прямо передбачено, що результатом надання послуг є виготовлений Виконавцем з давальницької сировини (матеріалів) Замовника товар згідно з Специфікацією надання послуг (далі - товар) та встановленими до виготовлення товару вимогами. При цьому у специфікації, яка наявна в матеріалах справи зазначено найменування послуги: перелік нормативних документів, що встановлюють основні вимоги до послуг (товару): строки (терміни) надання послуг (товару); загальна кількість послуг (товару), яку необхідно надати (шт.). Відтак, зміст Специфікації надання послуг № 1 від 25.10.2017 дозволяє чітко встановити, які саме товари, якої якості та у якому обсязі, в які строки мають бути поставлені Замовнику. До того ж, умовами Договору не передбачено жодних юридичних наслідків ненадання завдань і виробничих програм Замовником, в тому числі, й звільнення Виконавця від обов`язків поставки товарів.

Вказує, що разом з наведеними в мотивувальній частині судового рішення доводами щодо того, що виконання Позивачем зобов`язання, встановленого в п. 1.2. Договору, є умовою для належного виконання Відповідачем обов`язку щодо вчасного виготовлення товару, Господарський суд Кіровоградської області, в той же час, посилається на положення ч. 2 ст. 849 ЦК України, в обґрунтування прийнятого ним рішення. Проте, обставини щодо невиконання Замовником своїх зобов`язань за Договором, якими нібито було унеможливлене належне виконання Виконавцем зобов`язань з поставки товарів, на що вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, виключають можливість застосування положення ч. 2 ст. 849 ЦК України до спірних правовідносин.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався. Але представник в судовому засіданні 06.11.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2019 (колегія суддів: головуючий, доповідач - Іванов О.Г., судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 року у справі №912/1751/19; з урахуванням характеру спірних відносин вирішено розглядати справу у судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін, хоча дана справа й відноситься до малозначних; сторонам наданий строк протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань відповідно до ст.ст. 38, 74, 80, 161, 263 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.11.2019 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

25.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС", як Замовником, та Фізичною особою-підприємцем Шарковим Андрієм Анатолійовичем, як Виконавцем, укладено Договір № 38-2-НП-17 (далі - Договір).

За умовами договору Виконавець зобов`язується за завданням та виробничими програмами Замовника надавати, а Замовник оплачувати послуги, вид, кількість, терміни виконання та ціна яких, вказуються в Специфікації надання послуг (додаток, який є невід`ємною частиною Догово ру), на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Завдання та виробничі програмі Замовником надаються Виконавцеві шляхом електронного та/або факсимільного зв`язку та відправленням оригіналу на поштову адресу Виконавця або службою доставки.

Результатом надання послуг є виготовлений Виконавцем з давальницької сирови ни (матеріалів) Замовника товар згідно з Специфікації надання послуг (далі - товар) та вста новленими до виготовлення товару вимогами. (пункти 1.1. - 1.3. Договору)

Розділом 4 Договору врегульовано порядок приймання-передачі давальницької сировини та послуг (товару), а саме: Замовник передає Виконавцю давальницьку сировину (матеріали та комплекту ючі) для надання Виконавцем послуг (товару), яка доставляється автотранспортом за раху нок Замовника (п. 4.1 Договору).

Приймання давальницької сировини (матеріалів та комплектуючих) по кількості кілограм, упаковок і рулонів здійснюється Виконавцем протягом 4 (чотирьох) годин з моме нту її відвантаження та протягом 3 (трьох) робочих днів з дня її відвантаження - по точній кількості одиниць (метрів, штук) зі складанням Акту приймання матеріалів та комплектую чих (п. 4.3. Договору).

Приймання-передача послуг (товару) здійснюється у межах строку їх надання за місцем їх виконання уповноваженими представниками Сторін. Передача послу і (товару) може здійснюватись частинами (партіями) достроково (п. 4.5. Договору).

Про готовність всього обсягу послуг (товару) або їх частини до передачі Замов нику Виконавець письмово повідомляє Замовника за 3 (три) робочі дні до дня закінчення строку надання послуг (товару), зазначеного в Специфікації надання послуг та виробничих програмах (п. 4.6. Договору).

Виконавець повертає Замовнику залишки матеріалів та комплектуючих протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі послуг (товару) (п. 4.12 Договору).

У розділі 5 Договору сторони визначили свої права та обов`язки, зокрема, Замовник зобов`язаний: забезпечити Виконавця інформацією та матеріалами необхідними для своєчас ного надання послуг.

Замовник має право: відмовитись від отримання наданих послуг (товару) повністю або частково, як що вони не відповідають умовам Договору, та відповідно вимагати повного або часткового повернення попередньої оплати послуг, у разі її наявності. Ініціювати зміну умов, строку та/або кількості надання послуг, що визначаються згідно з Специфікаціями надання послуг при наявності вагомих обставин або порушень До говору. Такі зміни оформлюються у вигляді Додаткових угод, які становлять невід`ємну час тину цього Договору. Вимагати від Виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання Виконавцем взятих на себе обов`язків за цим Дого вором. Достроково розірвати цей Договір у разі несвоєчасного виконання зобов`язань з боку Виконавця, повідомивши його про це в термін не пізніше 10 (десять) календарних днів до дня закінчення строку надання послуг (товару).

Виконавець зобов`язаний: якісно і своєчасно надавати послуги, передбачені Договором, відповідно до вимог, які узгоджені Виконавцем із Замовником в Специфікаціях до цього Договору або згідно із вимогами, яким такі послуги повинні відповідати. При неможливості в строк, передбачений Специфікаціями до цього Договору, надати послуги, письмово повідомити про це Замовника в термін не пізніше 1 (одного) ро бочого дня з дня виявлення такої неможливості шляхом електронного або факсимільного зв`язку з подальшим відправленням оригіналу такого повідомлення на поштову адресу Замовника. При неможливості в передбачений Специфікаціями до цього Договору строк надати послуги, письмово повідомити про це Замовника в термін не пізніше І (одного) ро бочого дня з дня виявлення такої неможливості шляхом електронного або факсимільного зв`язку з подальшим відправленням такого повідомлення на поштову адресу Замовника.

Виконавець має право: отримувати від Замовника інформацію, необхідну для своєчасного надання по слуг (товару).

Відповідно до п. 6.2. Договору за порушення строків виконання зобов`язання Виконавець сплачує Замовнику меню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми, яка скла дається з оціночної вартості виробу, вказаної в кожній окремій Специфікації надання посли, помноженої на кількість ненаданих послуг (товару) за кожну добу затримки.

У разі ненадання послуг (товару) частково або в повному обсязі, та/або відмови від виконання зобов`язання, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 10% від суми, яка складається з оціночної вартості виробу, вказаної в кожній окремій Специфікації надання послуг, помноженої на кількість ненаданих послуг (товару) (п. 6.4. Договору).

За умовами п. 6.7. Договору сторони домовилися, що строк позовної давності три роки застосовується для вимог про стягнення з Виконавця штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За приписами п.9.1 договору договір складено у двох оригінальних примірниках (по одному для кожної сторони), що мають однакову юридичну силу, є укладеним з дня підписання уповноваженими представниками сторін, з прикладенням їх печаток (за наявності) та діє до 31 грудня 2017 року, але у будь-якому разі до виконання сторонами зобов"язань за договором у повному обсязі.

Згідно п. 9.3. Договір може бути розірваний за згодою Сторін або за письмовою вимогою однієї Сторони, врученою іншій Стороні за 10 (десять) календарних днів до дня розірвання Договору.

Специфікацією № 1 надання послуг від 25.10.2017 сторонами передбачено надання Відповідачем послуг - Пошиття: 18110000-3 - Формений одяг (Костюм вітровологозахисний демісезонний), у відповідності до ТУ 14.1-102-16, у кількості 1780 шт. до 30.11.2017 (включно).

29.11.2017 складено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 34, відповідно до якого підтверджено пошиття костюму вітровологозахисного демісезонного у кількості 59 шт.

01.12.2017 складено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 36, яким підтверджено пошиття костюму вітровологозахисного демісезонного у кількості 63 шт.

08.12.2017 складено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 40, яким підтверджено пошиття костюму вітровологозахисного демісезонного у кількості 478 шт.

Сторонами не заперечується, що в цей час між ними відбувалось листування наступного змісту.

30.11.2017 листом № ш/22 відповідач повідомив позивача, що він позбавлений можливості дотриматися строків виконання замовлення, в зв`язку із чим запропонував змінити обсяги та строки виконання замовлення. Позивача повідомлено про готовність до відвантаження 122 одиниць товару, ще 478 одиниць товару будуть готові до відвантаження 11.12.2017.

Позивачем надіслано лист від 30.11.2017 № 107-11/17, яким повідомлено про розірвання договору на надання послуг № 38-2-НП-17 від 25.10.2017. Крім того, позивач вимагав до 02.12.2017 включно за власні кошти доставити 49 комплектів костюму вітровологозахисного і 14 штанів до костюму; до 02.12.2017 включно за власні кошти доставити на адресу Замовника сировину (матеріали), які були надані Замов ником для пошиття 1180 комплектів костюмів; до 11.12.2017 включно за власні кошти доставити на адресу Замовника готові вироби костюму вітровологозахисного демісезонного в кількості 478 комплектів.

Відповідачем направлено лист від 01.12.2017 № ш/23, яким повідомлено, що для виготовлення 478 одиниць товару не вистачає матеріалів згідно вказаного в листі переліку.

07.12.2017 листом № ш/25 відповідач повідомив позивача про готовність відвантажити 08.12.2017 - 479 одиниць готової продукції.

Листом від 08.07.2017 № 21-12/17 Позивач погодив до приймання 479 одиниць товару та повідомив адресу доставки.

Також сторони листувались щодо повернення давальницької сировини не в повному обсязі (листи від 08.12.2017 № ш/29, від 08.12.2017 № 24-12/17).

Товариством з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" складено акти від 05.12.2017 № 1/КВВД прийняття давальницької сировини та послуг (товару) за кількістю та від 07.12.2017 № 2/КВВД прийняття давальницької сировини за кількістю, якими підтверджено повернення давальницької сировини.

10.05.2019 позивач направив відповідачу претензію № 01-05/19 про стягнення штрафних санкцій в сумі 168 811,12 грн, відповіді на вказану претензію надано не було.

Предметом позовних вимог є стягнення штрафних санкцій відповідно до п.п.6.2, 6.3 договору за невиконання/несвоєчасне виконання договірних зобов"язань відповідачем (ненаданням послуг (товару) у кількості 1180 шт.), зокрема, позивачем нараховано пеню за період з 01.12.2017 по 01.06.2018 у розмірі 103 911,12 грн та штраф у розмірі 64 900,00 грн; нормативно-правовим обґрунтуванням вимог зазначено ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України, ст.ст. 549, 550 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанцій дійшов висновку, що, по-перше, позивачем не виконані вимоги п.1.2 договору стосовно надання завдань та виробничих програм, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов"язань, тобто мало місце прострочення кредитора, по-друге, договір є розірваним за ініціативою замовника (позивача), внаслідок чого зобов"язання сторін припинились з 30.11.2017.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, який регулюється главою 61 Цивільного кодексу України Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 840 Цивільного кодексу України, якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

За приписами частин 1, 2 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивачем суду не надано доказів виконання ним п. 1.2. Договору щодо надання Виконавцеві шляхом електронного та/або факсимільного зв`язку та відправленням оригіналу на поштову адресу Виконавця або службою доставки завдання та виробничих програм. При цьому, виконання позивачем п. 1.2. Договору є умовою для належного виконання відповідачем обов`язку щодо вчасного виготовлення товару, оскільки за умовами договору результатом надання послуг є виготовлений Виконавцем з давальницької сирови ни (матеріалів) Замовника товар згідно з Специфікацією надання послуг та вста новленими до виготовлення товару вимогами.

При цьому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторонами (позивачем та відповідачем) під запис надано пояснення стосовно того, що дані, які містяться у специфікації, зокрема, найменування послуг, нормативні документи, що встановлюють основні вимоги до послуг (товару), строк виконання зобов"язання, кількість послуг (товару) та його ціна, не є тотожним завданням та виробничим програмам, зазначеним у п.1.2 договору. Зокрема, вказані завдання та виробничі програми мали регламентувати ростовку для пошиву форменного одягу, фурнітуру, яка мала застосовуватись та її кількість, тощо.

Враховуючи наведене не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що специфікація до договору містила всі необхідні вихідні дані для виконання роботи.

Таким чином, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів направлення в будь-який спосіб завдань та виробничих програм відповідачу, тобто має місце прострочення кредитора, вказане є самостійною підставою для відмови в позові.

Згідно з частинами 2-4 ст. 214 Цивільного кодексу України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Згідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611, ч. 2 ст.651 ЦК України сторона має право на одностороннє розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом та лише у разі порушення іншою особою взятих на себе зобов`язань за договором.

Таким чином, виходячи з наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

В той же час, законом передбачено випадки, коли договір може бути розірвано в односторонньому порядку, в тому числі, шляхом відмови від договору, зокрема, одностороннє розірвання договору може бути наслідком порушення зобов`язань за договором іншою стороною, або якщо таке право на розірвання встановлено договором, незалежно від настання тих чи інших обставин.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Тобто у випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (ч.4 ст.849 ЦК України).

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 6 та 627 ЦК України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6 та 627 Цивільного кодексу України вказано, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Положеннями ч.2 ст. 67 Господарського кодексу України передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У відповідності до норм статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

З урахуванням вищенаведеного, цивільне та господарське законодавство України зобов`язує сторін правочину (договору) при його вчиненні (укладенні) включити до змісту правочину (договору) передбачені законодавством обов`язкові умови та надає право сторонам правочину (договору) на власний розсуд визначити та погодити будь-які інші умови, в тому числі, умови стосовно припинення договірних правовідносин.

Згідно з умовами договору сторони передбачили можливість розірвання договору у двох пунктах:

- п.5.2.7, відповідно до якого замовник має право достроково розірвати цей Договір у разі несвоєчасного виконання зобов`язань з боку Виконавця, повідомивши його про це в термін не пізніше 10 (десять) календарних днів до дня закінчення строку надання послуг (товару);

- та п.9.3, згідно якого Договір може бути розірваний за згодою Сторін або за письмовою вимогою однієї Сторони, врученою іншій Стороні за 10 (десять) календарних днів до дня розірвання Договору.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.11.2017 позивач листом № 107-11/17 повідомив відповідача про розірвання договору на надання послуг № 38-2-НП-17 від 25.10.2017, в якому також вимагав до 02.12.2017 включно за власні кошти доставити 49 комплектів костюму вітровологозахисного і 14 штанів до костюму; до 02.12.2017 включно за власні кошти доставити на адресу Замовника сировину (матеріали), які були надані Замов ником для пошиття 1180 комплектів костюмів; до 11.12.2017 включно за власні кошти доставити на адресу Замовника готові вироби костюму вітровологозахисного демісезонного в кількості 478 комплектів.

Згідно пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні 06.11.2019, вказаний лист отримано ним 30.11.2017.

Таким чином, позивач скористався правом на розірвання договору встановленим, як договором, так і законом.

Передача залишку матеріалів та фурнітури в подальшому за актами також свідчить про розірвання договору сторонами. В зв"язку з викладеним не приймаються доводи скаржника про відсутність факту розірвання договору та його подальшу дію.

При цьому слід зауважити, що сам позивач в листі про розірвання договору не посилається на пункт договору за яким здійснюється таке розірвання, втім, зазначає, про неналежне виконання зобов"язань виконавцем, що обумовлено саме п.5.2.7 договору, оскільки п.9.3 договору містить загальне право про розірвання договору, без будь-якої підстави. Таким чином, з урахуванням наведеного позивачем формулювання, судом першої інстанції здійснено висновок про необхідність застосування п.5.2.7 договору, а оскільки специфікацією визначений термін закінчення робіт 30.11.2017, то визнано договір розірваним з 30.11.2017.

В той же час, згідно цього пункту договору (п.5.2.7) вимога про розірвання договору через несвоєчасне виконання робіт виконавцем може бути надіслана замовником не пізніше 10 календарних днів до закінчення робіт; п.9.3 визначає, що договір може бути розірваний за згодою сторін або письмовою вимогою однієї із сторін, врученою іншій стороні за 10 календарних днів до дня розірвання договору.

З урахуванням того, що лист від 30.11.2017 направлений відповідачу без дотримання строку, визначеного п.5.2.7 договору, а також враховуючи положення п.9.3 договору, слід вважати договір розірваним з 10.12.2017.

Хоча суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та неправильно визначив момент розірвання договору, втім зазначене не привело до прийняття неправильного рішення у справі.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що визнання в даному випадку дій позивача з ненаправлення завдань та виробничих програм простроченням кредитора, які виключають застосування ч.2 ст.849 ЦК України до спірних відносин, не приймаються колегією суддів, оскільки суд першої інстанції здійснював посилання на ч.2 ст.849 ЦК України з тієї підстави, що законодавчими нормами також передбачена можливість розірвання договору (у сфері підряду).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 168 811,12 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС", м. Київ на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 у справі №912/1751/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 у справі №912/1751/19 - залишити без змін.

Судові витрати по справі Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС", м. Київ за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.11.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна