ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"06" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2687/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №916/2687/19
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до відповідача Військової частини НОМЕР_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 39 369,67 грн., -

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Петрик О.М. довіреність №40 від 08.01.2019р.

від третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 шкоди в порядку регресу у розмірі 39 369,67 грн., а також судового збору у розмірі 1921 грн.
В обґрунтування позивних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована, тому позивач на підставі ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільну-правову відповідальність. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, то відповідач, як володілець транспортного засобу „КАМАЗ реєстраційний № НОМЕР_2 зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 13.09.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відзиві на позов за вх. № 20073/19 від 02.10.2019р. відповідач не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі, та просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

Позивач стверджує, що транспортний засіб Камаз р.н. НОМЕР_2 належить ВЧ № НОМЕР_3 , що не відповідає дійсності, так як в довідці Національної поліції України №15970 про дорожньо-транспортну пригоду КАМАЗ 55102, державний знак НОМЕР_2 зазначено власника ТЗ військову частину НОМЕР_4 , яка розташована за адресою: Україна, Миколаївська обл., м. Первомайськ. Крім того, у довідці МТСБУ № 1 від 27.10.2017р. про розмір відшкодування шкоди фонду захисту потерпілих також зазначено, що власником ТЗ КАМАЗ р.н. НОМЕР_2 є В/Ч НОМЕР_4 , аналогічна інформація міститься в повідомлені про дорожньо-транспортну пригоду від 30.12.2019р. Також, відповідач зазначає, що у наказі МТСБУ від 14.11.2017 р. № 10549 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ДП «Одесастандартметрологія» зазначено, що приймаючи до уваги довідку № 1 від 27.10.2017р. про розмір відшкодування шкоди (додається) та документи надані по справі МТСБУ сума до сплати складає 38069,67 грн.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_4 в 2016 році вчиняли товарно- господарські дії, про що свідчить чекова вимога від 25.01.2016 №96 на одержання ПММ , де зазначено, що відправником вантажу являється в/ч НОМЕР_1 , а отримувачем - НОМЕР_4 . Дана чекова вимога скріплена печаткою військової частини - польова пошта НОМЕР_4 , з зазначенням: Код НОМЕР_5 . На підтвердження чекової вимоги було оформлено відповідне повідомлення №23 від 24.02.2016 за ч/в №96/00256, що також скріплено печатками військової частини НОМЕР_4 та військової частини НОМЕР_1 .

Більш того, відповідач стверджує, що з метою встановлення власника КАМАЗ р.н. НОМЕР_2 військова частина НОМЕР_1 20.09.2019 звернулася до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку. Згідно наданої відповіді встановлено, що автомобіль КАМАЗ в/н НОМЕР_2 зареєстрований 17.05.2015, технічний талон ПД №034045, рахується за військовою частиною НОМЕР_6 . Дана ВЧ НОМЕР_6 та ВЧ НОМЕР_7 за твердженнями відповідача є одна й та сама ВЧ, що підтверджується копією витягу з сайту zakupki.prom.ua та згідно даних, розміщених на сайті public.nazk.gov.ua.

Окрім вищевказаного, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 під час скоєння ДТП знаходився у відрядженні, а саме з 06.10.2016р. по 08.10.2017р., коли як ДТП сталося 27.12.2016р., та посилаючись на положення ст. 1187 ЦК України, відповідач вважає, що відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП 27.12.2016р. під керуванням Камазу р.н. №3663Б4 ОСОБА_1 має здійснюватися власником ТЗ КАМАЗ р.н. № НОМЕР_2 , а саме ВЧ НОМЕР_4 (ВЧ НОМЕР_6 ), а не ВЧ НОМЕР_1 .

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та залучено останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

У відповіді на відзив за вх. № 21738/19 від 22.10.2019р. позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись при цьому на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України і вважає, що обов`язок щодо відшкодування страхових виплат в порядку регресу позивачеві, покладено саме на ВЧ НОМЕР_1 , оскільки шкоду завдано водієм ОСОБА_1 під час виконання трудових (службових) обов`язків.

У запереченні на відповідь на відзив за вх. № 22544/19 від 31.10.2019р. відповідач посилається на те, що відповідь на відзив позивача не відповідає вимогам статей 161, 165, 166, 170 ГПК України та підлягає поверненню МТСБУ без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України. Також відповідач посилається на те, що позивач аргументував свої позовні вимоги у вказаній позовній заяві до відповідача, як до власника КАМАЗ 55102 з номерним знаком НОМЕР_2 та погоджується з тим, що КАМАЗ Військовій частині НОМЕР_1 не належить (іншого не доведено).

У судове засідання щодо розгляду справи по суті позивач та третя особа не з`явились, про причину свого нез`явлення суд не повідомили.

При цьому позивач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно з яким ухвалу суду від 23.10.2019р. про оголошення перерви у судовому засіданні до 06.11.2019р. вручено позивачу 28.10.2019р.

Відповідач у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у заявах по суті справи та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Отже, із врахуванням строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також ухваленого судом рішення про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 06.11.2019р. за участю представника відповідача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача господарським судом встановлено:
27.12.2016р. о 20:01 на а/дорозі М-05 Київ-Одеса, 214 км. + 950м, поблизу Собківки відбулася ДТП за участю ТЗ: КАМАЗ 55102 номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є Військова частина НОМЕР_4 , під керування водія ОСОБА_1 та ТЗ: Хюндай Соната, номерний знак НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_2 , про що свідчить довідка Національної полії про дорожньо-транспортну пригоду №915970.

Згідно з полісом №АК/1370908 цивільно-правова відповідальність власника ТЗ Хюндай Соната, номерний знак НОМЕР_8 застрахована ПрАТ „УСК „Княжа воєнна іншуранс груп.

30.12.2016р. ОСОБА_2 повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулася 27.12.2016р.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2017р. у справі №№ 484/1600/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому у постанові суду встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.3 ПДР України.

20.03.2017р. Моторному (транспортному) страховому бюро України подано заяву про відшкодування шкоди власнику ТЗ Хюндай Соната, д.н. НОМЕР_9 .

Розмір матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки Хюндай Соната, д.н. НОМЕР_9 , в результаті ДТП становить 42352,57 грн., про що свідчить Висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 27.01.2017 № 310/16, складений судовим експертом Кеосак А.П. за заявою ДП «Одесастандартметрологія».

Згідно з довідкою Моторного (транспортного) страхового бюро України №1 від 27.12.2017р. розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих становить 38069,67 грн.

При цьому у довідці наявні відомості, що власником ТЗ КАМАЗ 55102 номерний знак НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_4 .

На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 14.11.2017р. №10549 „Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ДП „Одесастандартметрологія, останньому виплачено 38069,67 грн. за шкоду заподіяну в результаті ДТП, про що свідчить наявне у справі платіжне доручення №1261595 від 14.11.2017р.

Також наявне у справі платіжне доручення №1260479 від 10.10.2017р. свідчить, що Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено АТ „СГ „ТАС 1300 грн. за послуги за врегулювання справ №38647 згідно рах.№137 від 12.09.2017р.

Водночас, у справі наявна інформаційна довідка Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України від 24.09.2019р. №4705/3, згідно з якою ТЗ КАМАЗ -55102 в/н НОМЕР_2 рахується за військовою частиною НОМЕР_6 , зареєстрований 17.05.2015р. технічний талон транспортного засобу НОМЕР_10 .

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних мотивів.
Відповідно до п/п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно з п/п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позов МТСБУ про відшкодування шкоди в порядку регресу поданий до В/ч НОМЕР_1 як до власника ТЗ, цивільно правова відповідальність якого на момент скоєння ДТП не була застрахована згідно Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004р. № 1961-IV, у ст.3 якого встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п.1.6. ст.1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ч.1 ст.74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Між тим, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав до суду доказів, які свідчать, що власником ТЗ КАМАЗ -55102 в/н НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 . Навпаки, докази, які надані до суду позивачем, зокрема довідка Національної поліції про дорожньо-транспортну пригоду №915970, довідка Моторного (транспортного) страхового бюро України №1 від 27.12.2017р. свідчать, що власником ТЗ КАМАЗ -55102 в/н НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_4 .

Більш того, довідка Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України від 24.09.2019р. №4705/3, яка надана відповідачем до відзиву на позов, свідчить, що ТЗ КАМАЗ -55102 в/н НОМЕР_2 рахується за військовою частиною НОМЕР_6 , зареєстрований 17.05.2015р. технічний талон транспортного засобу НОМЕР_10 .

Таким чином, виходячи з того, що позивачем не доведено суду обставин які свідчать про наявність у відповідача права власності на ТЗ КАМАЗ -55102 в/н НОМЕР_2 , господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Одночасно судом враховується, що позивачем не надано до суду обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача оплачених позивачем послуг АТ „СГ „ТАС в розмірі 1300 грн.

Посилання позивача у відповіді на відзив на те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу шкоду як особа, працівником якої така шкода була спричинена, господарський суд до уваги не приймає, оскільки такі посилання фактично змінюють підстави поданого позову, що в силу вимог ч.3 ст.46 ГПК України здійснюється шляхом подання письмової заяви, та у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Більш того, на підставі ч.4 ст.236 ГПК України господарським судом враховується висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду від 19.09.2018р. у справі №910/20622/17, згідно з яким Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 Цивільного кодексу України).

Також господарським судом на підставі ч.4 ст.236 ГПК України враховується висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду від 15.02.2019р. у справі № 910/21069/17, згідно з яким, враховуючи що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, саме вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Посилання відповідача у запереченнях на відповідь на відзив щодо повернення без розгляду відповіді на відзив, господарський суд до уваги не приймає, оскільки вимоги ч.4 ст.170 ГПК України не стосуються заяв по суті справи.

На підставі п.2 ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1921 грн. покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити Моторному (транспортному) страховому бюро України у задоволенні позову.

2. Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1921 грн. покладаються на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 11 листопада 2019 р.

Суддя Г.Є. Смелянець