УХВАЛА

15 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 910/4204/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Багай Н. О., Дроботової Т. Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтермомонтаж-Енерго"

про стягнення 203 580,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця") звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №910/4204/19, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вказує на помилковість висновків судів про те, що укладений договір містить елементи договору поставки та підряду, які мотивовані посиланням на статті 628, 655, 656, 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та на висновки Верховного Суду, викладені у справах № 904/4641/19 та №914/771/17.

Також скаржник зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано його позицію щодо бази нарахування штрафних санкцій, оскільки суд вказав, що позивач має право вимагати від відповідача пеню лише у розмірі 2 993,62 грн, виходячи з суми прострочених робіт (69 619,20 грн) у розмірі 0,1 % за 43 дні прострочення та штраф лише у розмірі 4 783,34 грн за прострочення понад 30 днів (69 619,20 грн вартості невиконаних робіт х 7 %), в той час як штрафні санкції у передбачених пунктом 11.2 договору розмірах повинні застосовуватися до відповідача за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, вартість яких визначена умовами договору та додатками до нього відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Як вбачається з касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень, АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтермомонтаж-Енерго" (далі - ТОВ "Спецтермомонтаж-Енерго") з позовом про стягнення 203 580,00 грн у зв`язку з порушенням умов договору №Л/Е-181024/НЮ від 26.10.2018 (далі - Договір) в частині виконання робіт у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що за умовами укладеного позивачем та відповідачем Договору відповідач зобов`язався виконати заміну вимикачів 35 кВ та ТС-35 тягової підстанції, а позивач - прийняти роботи та оплатити їх вартість. При цьому вартість відповідно до додатку № 1 "Договірна ціна" складається з 65 661,82 грн (2 % кошторисної вартості) вартості робіт та 1 239 338,18 грн (95 %) вартості електротехнічного обладнання, яке мало бути встановлено на тяговій підстанції Скнилів, у зв`язку з чим з посиланням на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 914/771/17 та від 04.04.2019 у справі № 904/4641/19, суди дійшли висновку, що системний аналіз статей 626, 655, 837 ЦК України свідчить про те, що цей договір містить елементи як договору купівлі-продажу (поставки), так і договору підряду.

Також суди встановили, що станом на 17.12.2018 відповідачем було передано позивачу, а останнім прийнято шляхом підписання актів приймання-передачі обладнання за Договором без будь-яких зауважень електротехнічне обладнання загальною вартістю 1 235 380,80 грн, що складає 94,66 % загальної кошторисної вартості реконструкції тягової підстанції Скнилів, на підставі чого дійшли висновку про відсутність у позивача підстав стверджувати про повне невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним Договором, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відхилив доводи скаржника щодо неправильного нарахування судом першої інстанції штрафних санкцій виходячи власне із суми робіт.

Суди також вказали, що акти приймання-передачі виконаних робіт за Договором передані позивачу 13.02.2019, про що свідчить штамп канцелярії з зазначеним номером Е-6/630 вхідної документації, а позивач сам у своєму листі зазначив, що з 13.02.2019 було припинено нарахування штрафних санкцій за Договором. В той же час, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності обґрунтованих заперечень щодо якості виконаних відповідачем робіт, суди відхилили посилання позивача на пункт 6.4 Договору, яким передбачено складання сторонами двостороннього акта у разі наявності зауважень або виявленні недоліків, щодо яких підрядник протягом п`яти робочих днів від дати отримання цього акта повинен надати згоду на усунення або надіслати обґрунтовану відмову. З огляду на наведене суди дійшли висновку про те, що позивач має право вимагати від відповідача пеню лише у розмірі 2 993,62 грн, виходячи з суми прострочених робіт (69 619,20 грн) у розмірі 0,1 % за 43 дні прострочення та штраф лише у розмірі 4 783,34 грн за прострочення понад 30 днів (69 619,20 грн вартості невиконаних робіт х 7 %).

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України визначено, що сплата неустойки є правовим наслідком порушення цивільно-правового зобов`язання.

Суттєвою умовою покладення на учасника господарських відносин обов`язку сплатити штрафні санкції є наявність та доведеність факту порушення цією особою своїх зобов`язань.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша-третя статті 614 ЦК України).

Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, що полягає в протиправній поведінці (бездіяльності) особи, яка притягується до відповідальності, наявності вини у формі умислу або необережності та негативних наслідків. Відсутність складу цивільного правопорушення виключає можливість застосовувати до особи заходи відповідальності.

Частиною четвертою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що за умовами пунктів 7.1, 10.3.2 Договору замовник зобов`язаний надати підряднику місце для проведення робіт, забезпечити можливість вільного і безперешкодного доступу до місця виконання робіт працівникам підрядника, а також надати підряднику необхідну для виконання робіт проектну документацію та забезпечити вільний доступ працівників до місця проведення робіт, однак передав підряднику (відповідачу) устаткування для монтажу на тяговій підстанції Скнилів лише 28.12.2018, тобто за три календарних дні (два з яких - офіційні вихідні) до закінчення встановленого Договором строку виконання робіт. При цьому відповідно до актів приймання-передачі обладнання за Договором відповідач передав позивачу устаткування 26.11.2018 та 17.12.2018, а матеріали справи не містять будь-яких доказів унеможливлення передачі позивачем відповідачу вказаного устаткування раніше, ніж 28.12.2018, на підставі чого суди відхилили посилання позивача на те, що підрядник повинен був придбати відповідне устаткування у такий строк, який би не завадив завершити його монтаж до 31.12.2018.

Також суди зазначили, що за змістом умов Договору на підрядника не покладено будь-якого обов`язку щодо дотримання термінів для закупки устаткування, а лише встановлено обов`язок самостійно забезпечувати роботи матеріальними ресурсами.

Суди звернули увагу на те, що у цьому випадку мова йшла про заміну діючого електротехнічного обладнання високої напруги, яке забезпечує функціонування значного відрізку залізниці і яке не можливо замінити без його виводу з експлуатації та повного знеструмлення, а такі дії мав виконати саме позивач, і без цих попередніх дій відповідач не мав фізичної можливості виконати свої зобов`язання в частині встановлення обладнання та проведення пусконалагоджувальних робіт.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що відповідач вчинив усі залежні від нього дії для виконання зобов`язання у встановлений Договором строк, а прострочення виконання робіт за Договором відбулося у зв`язку з діями позивача (замовника), отже не з вини відповідача, що унеможливлює застосування до нього негативних правових наслідків із сплати пені та штрафу.

Враховуючи наведене, Суд доходить висновку про те, що правильне застосування судами попередніх інстанцій зазначених норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 ГПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 910/4204/19 має бути відмовлено.

За таких обставин, керуючись статтями 234, 235, пунктом 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 910/4204/19.

2. Направити Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами на 26 аркушах, в тому числі оригінал платіжного доручення № 358 від 21.10.2019 на суму 6107,40 грн; копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Н. О. Багай

Т. Б. Дроботова