ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2859/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

Без участі представників сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ФО ОСОБА_1 , с. Черкаська Лозова
до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, м. Харків
про стягнення 92 102,68 грн.
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , с. Черкаська Лозова звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 45821,21 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.19р. по04.09.19р. в сумі 37 908,99 грн. та 8381,48 грн. в якості компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з березня 2016 року по червень 2019 року.

Ухвалою суду від 06.09.19р. в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Позовну заяву ФО ОСОБА_1 , с. Черкаська Лозова - залишено без руху. Надано позивачеві строк десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази сплати судового збору в сумі 1921,00 грн.

17.09.19р. позивач надав суду докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 18.09.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

16.10.19р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказує про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

17.05.19р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Наказом № 70к від 18.03.2019 року позивач був звільнений з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з довідкою № 015/316 від 22.05.2019 року заборгованість із заробітної плати Харківського державного авіаційного виробничого підприємства перед ОСОБА_1 за період з березня 2016 року по березень 2019 року складає 45812,21 грн.

Також, позивачем здійснено розрахунки: суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.19р. по 04.09.19р. в розмірі 37 908,99 грн. та суми компенсації витрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з березня 2016 року по червень 2019 року. в розмірі 8 381,48 грн.

Відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме вказав, що задоволенню підлягає заборгованість із заробітної плати за період з березня 2016 року по березень 2019 року в сумі 45812,21 грн., що підтверджується довідкою № 015/316 від 22.05.2019 року. Щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.19р. по 04.09.19р. в розмірі 37 908,99 грн., відповідач у відзиві вказує про те, що позивачем не вірно здійснено розрахунок, а саме не враховано те, що Наказом №379 від 16.11.16р. на підприємстві з 16.01.2017 року було встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочими днями понеділок та вівторок. Крім того, наказом № 212 від 10.07.2017 року, на підприємстві з 24.07.2017 року було встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочим днем - понеділок. З 14.01.2019 року наказом № 602 від 26.12.18 року, на підприємстві відповідача було встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочим днем - робочий день понеділок (тривалість 4 години).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що позивач в розрахунку суми середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, приведеному у позовній заяві, визначив суму середньої заробітної плати виходячи із кількості календарних, а не робочих днів, що суперечить п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Так відповідач зазначає про те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.19р. по 20.09.19р. має складати 2 881,97 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 015/316 від 22.05.2019 року за період з березня 2016 року по березень 2019 року у розмірі 45 812,21 грн. (а.с. 22).

Вищезазначена заборгованість також визнана відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства заборгованості по заробітній платі за період з березня 2016 року по березень 2019 року в розмірі 45 812,21 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 8 381,48 грн. в якості компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.ст. 1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

На підставі зазначених вимог Закону боржник повинен виплатити заявнику компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до п. 4 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати", затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001.

З аналізу вказаних положень витікає, що компенсація втрати частини доходів може бути нарахована лише у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати.

Відповідно до 1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Тобто при розрахунку компенсації необхідно виходити із суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу.

Здійснивши перерахунок суми компенсації втрати частини доходів, виходячи із сум заробітної плати згідно довідки відповідача, суд приходить до висновку про те, що позивачем вірно здійснено розрахунок суми компенсації та задоволенню підлягає сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 8 381,48 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.19р. по 04.09.19р. в розмірі 37 908,99 грн., суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зазначає про те, що позивачем не вірно здійснено розрахунок, а саме не враховано те, що Наказом №379 від 16.11.16р. на підприємстві з 16.01.2017 року було встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочими днями понеділок та вівторок. Крім того, наказом № 212 від 10.07.2017 року, на підприємстві з 24.07.2017 року було встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочим днем - понеділок. З 14.01.2019 року наказом № 602 від 26.12.18 року, на підприємстві відповідача було встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочим днем - робочий день понеділок (тривалість 4 години).

Таким чином, позивач в розрахунку суми середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, приведеному у позовній заяві, визначив суму середньої заробітної плати виходячи із кількості календарних, а не робочих днів, що суперечить п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Судом здійснено перерахунок т встановлено, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.19р. по 04.09.19р. має складати 2 881,97 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. 116 КЗпП України; ст.ст. 1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 45 821,21 грн. заборгованості по заробітній платі; 2 881,97 грн. середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати; 8 381,48 грн. суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та судовий збір в сумі 1190,63 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати в сумі 35 027,02 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Рішення складено та підписано 18.11.19р.

Суддя Л.В. Шарко