РІШЕННЯ

11 листопада 2019 року Справа № 913/478/18

Провадження № 1/913/478/18

Розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Армаліт» (провулок Парусний, б.9, кв.120, м.Дніпро, 49018)

до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (вул.Менделєєва, б.67, м.Рубіжне Луганської області, 93006)

про стягнення 465 362 грн 45 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Вінніков С.В.

Секретар судового засідання Бикова К.А.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Армаліт» (далі ТОВ «Армаліт») звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (далі ПрАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат») про стягнення боргу за договором від 10.11.2016 №642 в сумі 300 712 грн 02 коп., пені в сумі 113 623 грн 15 коп., 3% річних в сумі 11 792 грн 02 коп., інфляційних втрат в сумі 39 235 грн 26 коп., всього 465 362 грн 45 коп.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на виконання умов договору від 10.11.2016 №642 він передав у власність відповідача продукцію за наступними видатковими накладними: від 12.12.2016 №А-00000103 на суму 208 грн 80 коп., від 20.12.2016 №А-00000106 на суму 3 352 грн 80 коп., від 12.12.2016 №А-00000102 на суму 711 грн 42 коп., від 20.12.2016 №А-00000107 на суму 19 056 грн 00 коп., від 12.12.2016 №А-00000104 на суму 8 208 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000108 на суму 15 840 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000110 на суму 26 928 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000116 на суму 19 956 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000109 на суму 19 956 грн 00 коп., від 23.12.2016 №А-00000111 на суму 19 056 грн 00 коп. та податковими накладними від 24.01.2017 №1, від 02.02.2017 №2, від 13.02.2017 №3, від 14.03.2017 №6, від 11.04.2017 №7, від 13.04.2017 №8, від 27.04.2017 №9, від 03.05.2017 №10, від 03.05.2017 №11, від 29.05.2017 №13, від 31.05.2017 №16, від 19.06.2017 №18.

Також позивач посилається на факти поставки товару 24.01.2017, 02.02.2017, 13.02.2017, 14.03.2017, 11.04.2017, 13.04.2017, 27.04.2017, 03.05.2017, 29.05.2017, 31.05.2017, 19.06.2017 та доводить їх через оформлення відповідних податкових накладних від 24.01.2017 №1, від 02.02.2017 №2, від 13.02.2017 №3, від 14.03.2017 №6, від 11.04.2017 №7, від 13.04.2017 №8, від 27.04.2017 №9, від 03.05.2017 №10, від 03.05.2017 №11, від 29.05.2017 №13, від 31.05.2017 №16, від 19.06.2017 №18.

У зв`язку з простроченням грошових зобов`язань позивачем нараховані додаткові вимоги у вигляді 11 792 грн 02 коп. 3% річних, 39 235 грн 26 коп. інфляційних нарахувань та 113 623 грн 15 коп. пені (за змістом позовної заяви).

Ухвалою суду від 09.10.2018 відкрито провадження у справі №913/478/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.10.2018.

Відповідач відзивом від 29.10.2018 №09/6938 проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір від 10.11.2016 №642 не укладений; відсутність угоди про кількість, вартість, якість товару, неузгодженість строку оплати товару та застосування ст.530 ЦК України. Також, відповідач заявив про застосування правил позовної давності щодо пені у розмірі 113 623 грн 15 коп.

Ухвалою від 30.10.2018 підготовче засідання відкладено на 13.11.2018 та витребувано у позивача додаткові документи: оригінали договору від 10.11.2016 №642 та документів до нього, специфікації та додатки, рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості (сертифікати відповідності), довіреності на отримання продукції, докази направлення вказаних документів на адресу відповідача. Ухвалою від 13.11.2018 підготовче засідання відкладено на 27.11.2018.

Ухвалою від 27.11.2018 підготовче засідання відкладено на 04.12.2018.

У відповіді на відзив №9075 від 26.11.2018 позивач доводи відповідача відхиляє та наполягає на факті укладання договору між сторонами, що підтверджується, зокрема, протоколом узгодження заборгованості та проведення заліку від 20.12.2016, наданого у судовому процесі по справі №904/1710/18. В частині заяви про застосування правил позовної давності щодо пені позивач вказує на переривання відповідних строків, яке відбулось через пред`явлення зустрічного позову у справі № 904/1710/18.

Ухвалою від 04.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 07.01.2019 включно, підготовче засідання відкладено на 21.12.2018.

18.12.2018 позивач звернувся до суду із заявою №9305 про зміну позовних вимог, якою змінено складові ціни позову при збереженні загального розміру останнього, оскільки позивач просить стягнути 279 856 грн 02 коп. боргу, 14502 грн 52 коп. 3% річних, 42 405 грн 90 коп. інфляційних нарахувань, 128 598 грн 01 коп. пені та усього 465 362 грн. 45 коп., у зв`язку з чим надано новий розрахунок цих вимог зі збільшеним періодом прострочення сплати боргу. Таким чином, доплата судового збору за вказаною заявою не вимагається. Позивач надіслав вказану заяву відповідачу 18.12.2018, що підтверджено документально.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У зв`язку з перебуванням судді Зюбанової Н.М. у відпустці з 26.12.2018 по 14.01.2019, на підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Луганської області від 03.01.2019 №2-р та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2019, справу №913/478/18 передано на розгляд судді Віннікову С.В.

Ухвалою господарського суду від 04.01.2019 підготовче засідання відкладено на 22.01.2019.

Відповідач у письмових поясненнях б/н від 18.01.2019 зазначив, що позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях, позивачем не надано первинних документів, зокрема видаткових накладних, які б підтверджували поставку товару. Крім того, позивач не надав доказів встановлення строку оплати відповідачем товару, а також доказів направлення відповідачу вимоги про оплату товару.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2019 підготовче засідання відкладено на 25.02.2019.

Ухвалою господарського суду від 25.02.2019, зокрема продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 18.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.03.2019, зокрема частково задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» про призначення у справі технічної експертизи документів; призначено у справі №913/478/18 технічну експертизу документів, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса; провадження у справі зупинено.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2019 провадження у справі поновлено; призначено розгляд клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів у підготовчому засіданні на 22.07.2019.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2019 провадження у справі зупинено.

Ухвалою господарського суду від 01.10.2019 провадження у справі поновлено; призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 10.10.2019.

У судовому засіданні 10.10.2019 розгляд справи відкладено на 15.10.2019, про що постановлена протокольна ухвала.

Ухвалою суду від 15.10.2019, зокрема закрите підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 28.10.2019.

Ухвалою господарського суду від 28.10.2019 відкладено розгляд справи по суті на 11.11.2019.

У судове засідання 11.11.2019 представники сторін не прибули, причин неявки суду не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами 10.11.2016 договір №642, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Армаліт» (далі - позивач, продавець) зобов`язалось поставити, а Публічне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (далі відповідач, покупець), яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» прийняти і оплатити продукцію (далі товар) в номенклатурі, кількості, якості і за цінами, згідно специфікацій, оформлених у формі доповнень до даного договору, які є його невід`ємною частиною. Специфікації повинні бути затверджені підписами уповноважених осіб продавця і покупця, мати посилання на даний договір і бути завірені оригінальними печатками. Допускається поставка за окремо виставленими рахунками, за умови відстрочки платежу не менше 30 календарних днів. При цьому умови оплати визначаються в рахунку.

Відносно укладення договору від 10.11.2016 №642 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як установлено судом, 11.11.2016 відповідач надіслав на адресу електронної пошти позивача електронний лист з вкладенням (а.с.86 т.1).

Позивачем до позовної заяви додана копія договору від 10.11.2016 №642, на якій міститься підпис директора Публічного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» ОСОБА_1 , скріплений печаткою підприємства, а у подальшому надана копія цього договору, яка містить підпис директора і печатку підприємства позивача (а.с.88-89 т.1).

На вимогу суду сторонами до матеріалів справи не було надано оригіналу вказаного договору і відповідач заперечує факт його укладення.

Водночас відповідач не заперечив факт надіслання 11.11.2016 на адресу електронної пошти позивача електронного відправлення і не довів суду, що у вкладенні був не проект договору від 10.11.2016 №642.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що надіславши 11.11.2016 електронного листа з доданим проектом договору Публічне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» зробило пропозицію укласти договорів на запропонованих умовах.

Позивач в свою чергу отримавши вказане електронне відправлення, відвантажив продукцію, зокрема за видатковими накладними від 18.11.2016 РН №А-0000097, від 18.11.2016 РН №А-0000095, від 18.11.2016 РН №А-0000098, від 18.11.2016 РН №0000096, тим самим прийнявши пропозицію відповідача укласти договір від 10.11.2016 №642.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ч.2 ст.642 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що між сторонами було укладено договір від 10.11.2016 №642 у спрощений спосіб.

Крім того, суд зауважує, що факт поставки товару за договором від 10.11.2016 №642 за видатковими накладними від 18.11.2016 РН №А-0000097, від 18.11.2016 РН №А-0000095, від 18.11.2016 РН №А-0000098, від 18.11.2016 РН №0000096, від 25.11.2016 РН №А-0000099, від 06.12.2016 РН №А-00000101, від 13.12.2016 РН №А-00000105, і факт його укладення відповідачем визнаний у протоколі узгодження заборгованості за платежами і погашення шляхом проведення взаємозаліку від 20.12.2016 (а.с.125 т.2), який підписаний директорами і головними бухгалтерами підприємств.

Вказані обставини спростовують доводів відповідача про те, що договір від 10.11.2016 №642 між сторонами не укладався.

В розділі 1 договору №642 сторони передбачили, що продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію в номенклатурі, кількості, якості і за цінами, згідно специфікацій, оформлених у формі доповнень до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Специфікації повинні бути затверджені підписами повноважених осіб продавця і покупця, мати посилання на даний договір і бути завірені оригінальними печатками. Допускається поставка за окремо виставленими рахунками, за умови відстрочки платежу не менше 30-ти календарних днів. При цьому умови оплати зазначаються в рахунку.

Відповідно до п.2.1 договору кількість товару, який підлягає поставці, повинна відповідати нормам, зазначеним в специфікаціях або окремо виставлених рахунках.

Ціна товару зазначається у відповідній специфікації і визначається за узгодженням сторін, виходячи з ринкових цін, діючих на момент підписання відповідної специфікації або виставленого рахунку (п.3.1 договору).

Згідно з п.3.3 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем банківським переводом грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 30-ти календарних днів з моменту надходження товару на склад покупця, на підставі виставленого продавцем рахунку за умови виконання п.4.3 цього договору, якщо інше не вказано в специфікаціях або виставлених рахунках.

Відповідно до п.3.6 договору оплата здійснюється в платіжні дні. На підприємстві покупця платіжними днями прийнято понеділок і четвер. У випадку, якщо оплата приходиться на неплатіжний, вихідний або святковий день, то розрахунок здійснюється в наступний платіжний день.

У відповідності до п.4.1 договору заявка на закупівлю товару здійснюється покупцем по електронній пошті і підтверджується продавцем протягом 2-х днів після її отримання.

В момент передачі товару продавець зобов`язаний передати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товаротранспортну накладну, сертифікат якості (сертифікат відповідності), паспорт заводу-виробника (для обладнання), інструкцію з експлуатації (для обладнання) (п.4.3 договору).

Згідно з п.4.4 договору право власності на товар, а також ризики випадкового пошкодження або знищення товару переходять від продавця до покупця в момент документального оформлення передачі товару в розпорядження покупця в вищезазначеному пункті цього договору. Датою переходу права власності, а також ризиків випадкового пошкодження або знищення товару є дата, зазначена представником покупця в товаросупровідних документах (видаткова накладна, товаротранспортна (залізнична) накладна).

В п.8.3 договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати продукції, зазначених у додатках (специфікаціях) цього договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочки.

Згідно з п.11.1 договору він вступає в силу починаючи з дня його підписання і діє до 31.10.2018, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір від 10.11.2016 №642 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього,якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Приписами ст.530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось судом, в розділі 1 договору №642 сторони передбачили, що продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію в номенклатурі, кількості, якості і за цінами, згідно специфікацій, оформлених у формі доповнень до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Специфікації повинні бути затверджені підписами повноважених осіб продавця і покупця, мати посилання на даний договір і бути завірені оригінальними печатками. Допускається поставка за окремо виставленими рахунками, за умови відстрочки платежу не менше 30-ти календарних днів. При цьому умови оплати зазначаються в рахунку.

Позивачем до матеріалів справи надано копію специфікації №1 до договору від 10.11.2016 №642 (а.с.130 т.2), в якій сторони узгодили поставку товару, а саме ножів черт №16-0057.00.000, №16-0059.00.000, №16-0060.00.000, №16-0059.00.000 на загальну суму 45 792 грн 00 коп.

Інших специфікацій до договору від 10.11.2016 №642 сторонами не надано.

Таким чином, позивачем не доведено на яких підставах ним могла здійснюватись поставка інших товарів на виконання умов договору від 10.11.2016 №642.

У той же час сторони в п.4.1 договору передбачили, що заявка на закупівлю товару здійснюється покупцем по електронній почті і підтверджується продавцем протягом 2-х днів після її отримання.

Позивачем надані до матеріалів справи скріншоти заявок відповідача, роздруковані з електронної пошти (а.с.144-152 т.1), в яких Приватне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» просило здійснити поставку товару.

Так, за заявкою від 14.11.2016 №13244 передбачалась поставка наступного товару: шплінт 2х20-001 ГОСТ 397-79 шт 40 за ціною 0,50 коп.; шплінт 2х30-001 ГОСТ 397-79 шт 40 за ціною 0,80 коп.; шплінт 3х30-001 ГОСТ 397-79 шт.40 за ціною 1 грн 10 коп., шплінт 3х25-001 ГОСТ 397-79 шт 40 за ціною 1 грн 05 коп.; шплінт 1,6х30-001 ГОСТ 397-79 шт 40 за ціною 90 коп.

За заявкою від 21.10.2016 №12894 болт М6х30 оцинк., кг 8 за ціною 108 грн 00 коп.; М8х35 оцинк., кг 10, за ціною 102 грн 00 коп., гайка М8 оцинк., кг 5 за ціною 90 грн 00 коп., гайка М6 оцинк., кг 5 за ціною 92 грн 00 коп.

За заявкою від 22.08.2016 №12067 відливка (поковка) Фн=410 Фвн=150 б=200 чавун ВЧ-60 ГОСТ 7293-85 кіл-сть шт.1 за ціною 13 200 грн 00 коп.

За заявкою від 29.07.2016 №11709 відливка (поковка) Фн=470 Фвн=200 б=100 СЧ=18 ГОСТ 1412 кіл-сть шт.1 за ціною 7 200 грн 00 коп.; відливка (поковка) Фн=450 Фвн=250 б=150 12х18н10т кіл-сть шт. 4 за ціною 7 100 грн 00 коп.

Вказані заявки не можуть бути прийняті судом до уваги у якості доказів на підтвердження факту замовлення відповідачем товару за договором від 10.11.2016 №642, оскільки вони не містять посилань на договір від 10.11.2016 №642, а заявки від 21.10.2016 №12894, від 22.08.2016 №12067, від 29.07.2016 №11709 взагалі датовані раніше ніж зазначений договір був укладений між сторонами.

Згідно зі ст.76 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів того, що між сторонами укладались інші специфікації (крім №1) або робились заявки на виконання умов договору від 10.11.2016 №642.

Відносно доводів позивача про те, що ним на виконання умов договору від 10.11.2016 №642 поставлений відповідачеві товар на суму 279 856 грн 02 коп., що підтверджується видатковими накладними від 12.12.2016 №А-00000102 на суму 711 грн 42 коп., від 12.12.2016 №А-00000103 на суму 208 грн 80 коп., від 12.12.2016 №А-00000104 на суму 8 208 грн 00 коп., від 20.12.2016 №А-00000106 на суму 3 352 грн 80 коп., від 20.12.2016 №А-00000107 на суму 19 056 грн 00 коп., від 21.12.2016 № А-00000108 на суму 15 840 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000109 на суму 19 956 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000110 на суму 26 928 грн 00 коп., від 23.12.2016 №А-00000111 на суму 19 056 грн 00 коп., від 24.01.2017 №А-00000001 на суму 1 200 грн 00 коп., від 02.02.2017 №А-00000002 на суму 14 640 грн 00 коп., від 13.02.2017 №А-00000003 на суму 2 520 грн 00 коп., від 14.03.2017 №А-00000006 на суму 22 668 грн 00 коп., від 11.04.2017 №А-00000007 на суму 19 500 грн 00 коп., від 13.04.2017 №А-00000008 на суму 41 184 грн 00 коп., від 27.04.2017 №А-000000009 на суму 17 856 грн 00 коп., від 03.05.2017 №А-00000010 на суму 16 236 грн 00 коп., від 03.05.2017 №А-00000011 на суму 7 992 грн 00 коп., від 29.05.2017 №А-00000013 на суму 5 463 грн 00 коп., від 31.05.2017 №А-00000016 на суму 15 600 грн 00 коп., від 19.06.2017 №А-00000018 на суму 1 680 грн 00 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі Положення), передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 Положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п.2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Суд зауважує, що первинними документами, які підтверджують факт поставки, зокрема є належним чином оформлені видаткова накладна, акт приймання-передачі товару, товаро-транспортна накладна тощо.

Видаткові накладні від 12.12.2016 №А-00000102 на суму 711 грн 42 коп. (а.с.60 т.3), від 12.12.2016 №А-00000103 на суму 208 грн 80 коп. (а.с.61 т.3), від 12.12.2016 №А-00000104 на суму 8 208 грн 00 коп. (а.с.62 т.3), від 20.12.2016 №А-00000106 на суму 3 352 грн 80 коп. (а.с.63 т.3), від 20.12.2016 №А-00000107 на суму 19 056 грн 00 коп. (а.с.64 т.3), від 21.12.2016 №А-00000108 на суму 15 840 грн 00 коп. (а.с.65 т.3), від 21.12.2016 №А-00000109 на суму 19 956 грн 00 коп. (а.с.66 т.3), від 21.12.2016 №А-00000110 на суму 26 928 грн 00 коп. (а.с.67 т.3), від 23.12.2016 №А-00000111 на суму 19 056 грн 00 коп. (а.с.68 т.3) підписані зі сторони ТОВ «Армаліт» представником Томак В.В. та містять його підпис, якій скріплений печаткою підприємства. Зі сторони ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» вказані видаткові накладні підписані не встановленою особою, на видатковій накладній відсутні прізвище і посада особи, яка її підписала, відсутнє посилання на довіреність або інший документ на підтвердження повноважень на здійснення господарської операції в інтересах ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат».

Наявність печатки ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» «Для банківських документів» судом оцінюються критично, оскільки відповідач заперечує наявність такої печатки на підприємстві, а позивачем не надано доказів протилежного, зокрема використання вказаної печатки на інших документах. Крім того, наявність печатки не є обов`язковим реквізитом первинного документа.

Вказані обставини унеможливлюють встановлення особи, яка отримала товар за вказаними видатковими накладними, а відсутність у них обов`язкових реквізитів свідчить про те, що вони не можуть бути прийняті судом у якості належного доказу на підтвердження факту отримання товару за ними.

Крім того, як вже зазначалось судом, у всіх наданих позивачем видаткових накладних відсутнє посилання на договір від 10.11.2016 №642.

Видаткові накладні від 24.01.2017 №А-00000001 на суму 1 200 грн 00 коп. (а.с.201 т.1) від 02.02.2017 №А-00000002 на суму 14 640 грн 00 коп. (а.с.203 т.1), від 13.02.2017 №А-00000003 на суму 2 520 грн 00 коп. (а.с.205 т.1), від 14.03.2017 №А-00000006 на суму 22 668 грн 00 коп. (а.с.208 т.1), від 11.04.2017 №А-00000007 на суму 19 500 грн 00 коп. (а.с.209 т.1), від 13.04.2017 №А-00000008 на суму 41 184 грн 00 коп. (а.с.211 т.1), від 27.04.2017 №А-00000009 на суму 17 856 грн 00 коп. (а.с.213 т.1), від 03.05.2017 №А-00000010 на суму 16 236 грн 00 коп. (а.с.215 т.1), від 03.05.2017 №А-00000011 на суму 7 992 грн 00 коп. (а.с.217 т.1), від 29.05.2017 №А-00000013 (а.с.219 т.1) складені Товариством з обмеженою відповідальністю «Армаліт» в односторонньому порядку і не містять обов`язкових реквізитів визначених вказаними вище приписами законодавства до первинних документів, зокрема не зазначено прізвище і посада особи відповідача, яка приймала участь у прийманні товару, відсутній підпис вказаної особи на видаткових накладних, з огляду на що вони судом не можуть бути прийняті як належні докази на підтвердження факту здійснення поставки товару.

Видаткові накладні від 31.05.2017 №А-00000016 на суму 15 600 грн 00 коп., від 19.06.2017 №А-00000018 на суму 1 680 грн 00 коп. позивачем суду взагалі не надані.

Відносно наданих позивачем на підтвердження доказів здійснення поставки товару за договором від 10.11.2016 №642 за видатковими накладними від 12.12.2016 №А-00000102 на суму 711 грн 42 коп. (а.с.60 т.3), від 12.12.2016 №А-00000103 на суму 208 грн 80 коп. (а.с.61 т.3), від 12.12.2016 №А-00000104 на суму 8 208 грн 00 коп. (а.с.62 т.3), від 20.12.2016 №А-00000106 на суму 3 352 грн 80 коп. (а.с.63 т.3), від 20.12.2016 №А-00000107 на суму 19 056 грн 00 коп. (а.с.64 т.3), від 21.12.2016 №А-00000108 на суму 15 840 грн 00 коп. (а.с.65 т.3), від 21.12.2016 №А-00000109 на суму 19 956 грн 00 коп. (а.с.66 т.3), від 21.12.2016 №А-00000110 на суму 26 928 грн 00 коп. (а.с.67 т.3), від 23.12.2016 №А-00000111 на суму 19 056 грн 00 коп., від 24.01.2017 №А-00000001 на суму 1 200 грн 00 коп. (а.с.201 т.1) від 02.02.2017 №А-00000002 на суму 14 640 грн 00 коп. (а.с.203 т.1), від 13.02.2017 №А-00000003 на суму 2 520 грн 00 коп. (а.с.205 т.1), від 14.03.2017 №А-00000006 на суму 22 668 грн 00 коп. (а.с.208 т.1), від 11.04.2017 №А-00000007 на суму 19 500 грн 00 коп. (а.с.209 т.1), від 13.04.2017 №А-00000008 на суму 41 184 грн 00 коп. (а.с.211 т.1), від 27.04.2017 №А-00000009 на суму 17 856 грн 00 коп. (а.с.213 т.1), від 03.05.2017 №А-00000010 на суму 16 236 грн 00 коп. (а.с.215 т.1), від 03.05.2017 №А-00000011 на суму 7 992 грн 00 коп. (а.с.217 т.1), від 29.05.2017 №А-00000013 на суму 5 463 грн 00 коп. відповідних податкових накладних від 12.12.2016 №106 (а.с.122 т.1), від 12.12.2016 №107 (а.с.125 т.1), від 12.12.2016 №108 (а.с.129 т.1), від 20.12.2016 №110 (а.с.133 т.1), від 20.12.2016 №111 (а.с.193 т.1), від 21.12.2016 №113 (а.с.139 т.1), від 24.01.2017 №1 (а.с.21 т.1), від 02.02.2017 №2 (а.с.22 т.1), від 13.02.2017 №3 (а.с.23 т.1), від 14.03.2017 №6 (а.с.24 т.1), від 11.04.2017 №7 (а.с.25 т.1), від 13.04.2017 №8 (а.с.27 т.1), від 27.04.2017 №9 (а.с.28 т.1), від 03.05.2017 №10 (а.с.29 т.1), від 03.05.2017 №11 (а.с.30 т.1), від 29.05.2017 №13 (а.с.32 т.1), від 31.05.2017 №16 (а.с.33 т.1), від 19.06.2017 №18 (а.с.34 т.1) суд зазначає наступне.

Пунктом 187.1 ст.187 Податкового кодексу України (в редакцій чинній на час оформлення податкових накладних) передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп.а) п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Суд зазначає, що надані позивачем податкові накладні свідчать про віднесення ТОВ «Армаліт» до податкового кредиту сум податку, нарахованих ним у зв`язку зі здійсненням поставки товарів ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат».

Доказів на підтвердження віднесення ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» до податкового кредиту сум податку за податковими накладними, виписаними ТОВ «Армаліт» за договором від 10.11.2016 №642 позивачем в порушення приписів ст.ст.74, 76 ГПК України суду не надано, тому вони судом до уваги не приймаються.

Також суд зауважує наступне.

Статтею 7 ГПК України передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Частиною 3 ст.2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.81 ГПК України Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

ТОВ «Армаліт» неодноразово зверталось до суду з клопотаннями про витребування доказів, у яких просило витребувати у Харківського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби інформацію стосовно включення ПрАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» суми податкового кредиту до декларації з ПДВ по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Армаліт» у період з 11.12.2016 по 19.06.2017 на підставі наступних податкових накладних: від 12.12.2016 №107, від 12.12.2016 №106, від 12.12.2016 №108, від 20.12.2016 №110, від 20.12.2016 №111, від 21.12.2016 №112, від 21.12.2016 №114, від 21.12.2016 №113, від 23.12.2016 №115, від 24.01.2017 №1, від 02.02.2017 №2, від 13.02.2017 №3, від 14.03.2017 №6, від 11.04.2017 №7, від 13.04.2017 №8, від 27.04.2017 №9, від 03.05.2017 №10, від 03.05.2017 №11, від 29.05.2017 №13, від 31.05.2017 №16, від 19.06.2017 №18.

У клопотаннях в обґрунтування про вжиті особою, яка його подає, заходів для отримання витребуваного доказу (податкових накладних) було зроблено посилання на пп.21.1.6 пп.21.1.7 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України, якими передбачено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи; надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом.

При розгляді вказаних клопотань суд виходив з того, що податкові накладні не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для підтвердження факту поставки товару та те, що позивачем не було обґрунтовано неможливості самостійно подати докази і не зазначено про вжиті ним заходи для отримання доказу.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт поставки товару за договором від 10.11.2016 №642 за видатковими накладними від 12.12.2016 №А-00000102 на суму 711 грн 42 коп., від 12.12.2016 №А-00000103 на суму 208 грн 80 коп., від 12.12.2016 №А-00000104 на суму 8 208 грн 00 коп., від 20.12.2016 №А-00000106 на суму 3 352 грн 80 коп., від 20.12.2016 №А-00000107 на суму 19 056 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000108 на суму 15 840 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000109 на суму 19 956 грн 00 коп., від 21.12.2016 №А-00000110 на суму 26 928 грн 00 коп., від 23.12.2016 №А-00000111 на суму 19 056 грн 00 коп., від 24.01.2017 №А-00000001 на суму 1 200 грн 00 коп., від 02.02.2017 №А-00000002 на суму 14 640 грн 00 коп., від 13.02.2017 №А-00000003 на суму 2 520 грн 00 коп., від 14.03.2017 №А-00000006 на суму 22 668 грн 00 коп., від 11.04.2017 №А-00000007 на суму 19 500 грн 00 коп., від 13.04.2017 №А-00000008 на суму 41 184 грн 00 коп., від 27.04.2017 №А-00000009 на суму 17 856 грн 00 коп., від 03.05.2017 №А-00000010 на суму 16 236 грн 00 коп., від 03.05.2017 №А-00000011 на суму 7 992 грн 00 коп., від 29.05.2017 №А-00000013 на суму 5 463 грн 00 коп., з огляду на що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості у сумі 279 856 грн 02 коп. (з урахуванням заяви від 18.12.2018 №9305).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по червень 2018 року у сумі 42 405 грн 90 коп., 3% річних за період з 12.01.2017 по 13.07.2018 у сумі 14 502 грн 52 коп., пені за період з 12.01.2017 по 13.07.2018 у сумі 128 598 грн 01 коп. також задоволенню не підлягають, оскільки їх нарахування здійснено на заборгованість, існування якої (факт поставки товару за договором від 10.11.2016 №642 за вказаними вище видатковими накладними) позивачем суду не доведено.

Крім того, з розрахунку вказаних сум, який доданий позивачем до позовної заяви, неможливо встановити, з чого складається розмір заборгованості (підстава її виникнення), на яку здійснюється нарахування інфляційних втрат, 3% річних, пені, а, як наслідок, і перевірити сам розрахунок.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Судовий збір у сумі 6 980 грн 44 коп. покладається на позивача згідно з ст.129 ГПК України.

У позовній заяві ТОВ «Армаліт» просило також стягнути з відповідача 4 000 грн 00 коп. на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві було попередньо визначено очікувані витрати, пов`язані з наданням професійної правової допомоги у сумі 4 000 грн 00 коп.

У відповідності до ч.3 ст.124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Виходячи з аналізу ст.126 ГПК України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п.1 ст.1 та ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

За приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Позивачем до позовної заяви надано копію додаткової угоди від 17.09.2018 до договору від 02.07.2018 №933 на надання юридичних послуг. Доказів понесення витрат на надання правової допомоги в сумі 4 000 грн 00 коп. позивачем до позовної заяви додано не було.

Під час розгляду Східним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТОВ «Армаліт» на ухвалу суду від 18.03.2019 позивачем суду апеляційної інстанції надано копію договору на надання юридичних послуг від 03.09.2018 №995 та повторно копію додаткової угоди від 17.09.2018 до договору від 02.07.2018 №933 на надання юридичних послуг. Доказів понесення витрат на надання правової допомоги в сумі 4 000 грн 00 коп. позивачем надано не було.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

З огляду на викладене витрати на надання правової допомоги в сумі 4 000 грн 00 коп. покладаються на позивача.

Відносно витрат на проведення судової технічної експертизи документів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В листі від 17.07.2019 (а.с.13 т.3) відповідач зазначив, що послуги з проведення експертизи ним повністю оплачені, але не надав суду ані доказів понесення цих витрат, ані їх розміру.

З огляду на викладене витрати на проведення судової технічної експертизи документів покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Армаліт» до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6 980 грн 44 коп. та 4 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу віднести на позивача.

3. Судові витрати на проведення технічної експертизи документів віднести на відповідача.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 19.11.2019.

Суддя С.В. Вінніков