ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. м. Київ Справа№ 911/2658/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Кропивної Л.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Пшеницька Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2019 (повний текст підписано 29.03.2019)

у справі №911/2658/18 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Ірпінської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт"

про стягнення 99381,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 Ірпінська міська ради звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" про стягнення 99381,95 грн. заборгованості за договором оренди землі №32 від 08.07.2009.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди землі №32 від 08.07.2009 щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі № 911/2658/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" на користь Ірпінської міської ради Київської області 85346,96 грн. основного боргу та 1005,80 грн. пені.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" на користь Ірпінської міської ради Київської області 1531,00 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення вмотивовано частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 10.04.2019 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт заявляє про застосування строків позовної давності до частини позовних вимог, що ґрунтуються на додатковій угоді від 01.04.2015 до договору оренди землі від 08.07.2009, заявлені за період з 01.01.2011 по 01.04.2015 відповідно до п.п. 5, 9 додаткової угоди від 01.04.2015.

Відповідач зазначає, що позовні вимоги щодо яких заявлено про пропуск позовної давності за період з 01.01.2011 по 01.04.2015 обраховані на підставі нормативної грошової оцінки землі із застосуванням коефіцієнту функціонального призначення 2.5, неправомірність застосування якого до орендованої земельної ділянки встановлена судом в адміністративній справі №810/4542/15.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що Ірпінська міська рада не була стороною в адміністративній справі №810/4542/15 та вказує, що предметом розгляду зазначеної справи був витяг №03-08/731 від 29.07.2015 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а не витяг №312 від 09.08.2013, який використано позивачем при розрахунку заборгованості з орендної плати за землю за договором оренди від 08.07.2009 та який зазначений в додатковій угоді до договору.

Щодо заявлення відповідачем про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин позивачем зазначено, що сторонами погоджено зміни до договору, які вносяться та діють з 01.01.2011 та з 01.07.2011 угодою від 01.04.2015, тобто строк позовної давності рахується з моменту укладання вищезазначеної угоди, тобто з 01.04.2015.

Позивачем також зазначено, що судом та позивачем поштова кореспонденція відправлялась на офіційну адресу відповідача, яка вказана в ЄДРПОУ,а неотримання відповідачем судової кореспонденції відбулось не з вини позивача або суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 18.04.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №911/2658/18 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. у відпустці з 29.07.2019 по 30.08.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.07.2009 між Ірпінською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" (орендар) укладено договір оренди землі.

Відповідно до п. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку на підставі рішення шістдесят шостої сесії п`ятого скликання Ірпінської міської ради від 20 березня 2009 №2639-66-V для будівництва салону-магазину по продажу легкових автомобілів, яка знаходиться в м. Ірпінь, вул. Гостомельське шосе.

Пунктом 2 договору визначено, що в оренду передається земельна ділянка площею 0,0600 га.

Згідно із п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 8638,65 грн.

Відповідно до п. 8 договору, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 9 договору встановлено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 8% від грошової оцінки землі; грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою відділу земельних ресурсів у м.Ірпені за № 530 від 13.04.2009 складає 8638,65 грн.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі: 691,09 грн. (при цьому вказана сума може змінюватись при умові проведення індексації) на рахунок орендодавця.

Згідно з п. 10 договору сума орендної плати за землю уточнюється щороку станом на 1 січня на коефіцієнт індексації грошової оцінки земельної ділянки без внесення змін та доповнень до цього договору. Розрахунок суми орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації проводиться фінансовим управлінням Ірпінської міської ради на підставі представленої довідки грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за формою, що заповнюється під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: протягом 30 календарних днів наступного за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця по 57,59 грн. в місяць.

Пунктом 12 договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається один раз на два роки та, крім іншого, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Згідно з п. 13 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 120 відсотків облікової ставки НБУ несплаченої суми за кожен день прострочення та штрафні санкції згідно чинного законодавства.

01.04.2015 сторонами було укладено угоду № 219/32 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2009, відповідно до якої погодили внести наступні зміни:

Пункт 5 договору викласти в наступній редакції з 01.01.2011: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 158237,94 грн.".

Пункт 9 договору викласти в такій редакції з 01.01.2011: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою управління Держземагенства в м. Ірпені № 312 від 09.08.2013 складає 158237,97 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі: 15823,79 грн. в рік, в тому числі місячна - 1318,65 грн. При цьому вказана сума може змінюватись при умові проведення індексації".

Пункт 9 договору викласти в наступній редакції з 01.07.2011: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою управління Держземагенства в м. Ірпені № 312 від 09.08.2013 складає 158237,97 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі: 9494,28 грн. в рік, в тому числі місячна - 791,79 грн. При цьому вказана сума може змінюватись при умові проведення індексації".

Пункт 12 договору викласти в наступній редакції: "Розмір орендної плати переглядається один раз на рік та, крім іншого, у разі зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; зміни розмірів ставок орендної плати відповідно до Податкового кодексу України; прийняття рішення Ірпінської міської ради щодо зміни розмірів річної орендної плати за землю; зміни нормативної грошової оцінки земель по м. Ірпінь та ін.

16.07.2015 сторонами було укладено угоду № 235/32 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2009, відповідно до якої продовжили термін дії договору з 08.07.2014 по 08.07.2019.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 99381,95 грн. заборгованості за договором оренди землі від 08.07.2009.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Згідно з ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частини першої ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону України "Про оренду землі").

Згідно з ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Пунктом 14.1.136. ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Статтею 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

На виконання умов договору сторонами 08.07.2009 було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 9 договору, з урахуванням змін та доповнень, орендна плата за рік вноситься відповідачем у грошовій формі у розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки з 01.01.2011 та у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки з 01.07.2011 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі 791,79 грн. щомісяця. При цьому вказана сума може змінюватись при умові проведення індексації

Згідно п. 10 договору сума орендної плати за землю уточнюється щороку станом на 1 січня на коефіцієнт індексації грошової оцінки земельної ділянки без внесення змін та доповнень до цього договору. Розрахунок суми орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації проводиться фінансовим управлінням Ірпинської міської ради на підставі представленої довідки грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за формою, що заповнюється під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом 11 договору, з урахуванням змін та доповнень, передбачено, що орендна плата вноситься відповідачем щомісяця протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок позивача.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з п. 25 договору позивач має право вимагати від відповідача своєчасного внесення орендної плати.

Відповідач зобов`язаний, у відповідності до пунктів 1, 9-11, 28 договору, своєчасно вносити орендну плату.

Як зазначає позивач, відповідач зобов`язання з внесення орендної плати належним чином не виконав.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, за період з 01.01.2015 по 30.07.2018 заборгованість з орендної плати склала 85346,96 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем доказів сплати зазначеної заборгованості з орендної плати не надано, наданий позивачем розрахунок заборгованості з орендної плати не спростовано.

Частиною першою ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (частина друга ст. 74 ГПК України).

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів належного виконання зобов`язання щодо внесення орендної плати та не спростовано доводів позивача щодо розміру заборгованості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність заборгованості з орендної плати в сумі 85346,96 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені, яка нарахована на загальну суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу за кожний календарний день прострочення, та становить 14034,99 грн. за період з 31.07.2017 по 30.07.2018.

Відповідно до п. 13 договору, з урахуванням змін та доповнень, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 120 відсотків облікової ставки НБУ несплаченої суми за кожен день прострочення та штрафні санкції згідно чинного законодавства.

Згідно із частиною першою ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України).

Відповідно до частини шостої ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із частиною другою ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в господарському договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розрахунок пені, здійснений позивачем є невірним, оскільки здійснений на загальну суму заборгованості, а не за кожен місяць прострочення платежу та без врахування розміру пені, який встановлено законодавством для господарських відносин.

Таким чином, за розрахунком суду, який здійснений за заявлений позивачем період, з урахуванням вимог чинного законодавства щодо порядку та розміру нарахування, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1005,80 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди землі від 08.07.2009, з урахуванням змін та доповнень, підлягають частковому задоволенню у розмірі 86352,76 грн., з яких: 85346,96 грн. боргу та 1005,80 грн. пені.

Щодо заявлених відповідачем доводів про застосування строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст.261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

01.04.2015 сторонами було укладено угоду № 219/32 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2009, відповідно до якої пункт 5 договору викладено в наступній редакції з 01.01.2011: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 15 8237,94 грн.»; пункт 9 договору викладено в такій редакції з 01.01.2011: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою управління Держземагенства в м. Ірпені № 312 від 09.08.2013 складає 158237,97 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі: 15823,79 грн. в рік, в тому числі місячна 1318,65 грн. При цьому вказана сума може змінюватись при умові проведення індексації»; пункт 9 договору викладено в наступній редакції з 01.07.2011: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою управління Держземагенства в м. Ірпені № 312 від 09.08.2013 складає 158237,97 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі: 9494,28 грн. в рік, в тому числі місячна 791,79 грн. При цьому вказана сума може змінюватись при умові проведення індексації». Отже, сторонами погоджено зміни до договору, які вносяться та діють з 01.01.2011 та з 01.07.2011 Угодою від 01.04.2015, тобто строк позовної давності рахується з моменту укладання зазначеної вище Угоди, тобто з 01.04.2015.

Враховуючи вищевикладене заява відповідача про застосування строку позовної давності відповідно до нарахувань по угоді від 01.04.2015 є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Щодо посилання апелянта на застосування позивачем при розрахунку заборгованості з орендної плати за землю за договором витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку землі №312 від 09.08.2013 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони врегульовуючи між собою правовідносини щодо порядку виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, досягли згоди щодо його умов, тобто, вільно, на власний розсуд визначили та погодили умови договору та угоди, підписавши їх. Додатковою угодою №219/32 сторони погодили розмір нормативно - грошової оцінки землі, який становить 158 237, 97 грн.

В адміністративній справі №810/4542/15, на яку посилається відповідач, предметом розгляду був витяг №03-08/731 від 29.07.2015 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а не витяг №312 від 09.08.2013, який використано позивачем при розрахунку заборгованості з орендної плати за землю за договором оренди від 08.07.2009 та який зазначений у додатковій угоді до договору.

Щодо неотримання поштової кореспонденції ТОВ «Поліпласт» від позивача та суду слід зазначити наступне.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпласт», є місто Київ, вулиця Полтавська буд. 3, кв.29.

Ірпінською міською радою та Господарським судом Київської області вся кореспонденція направлялася за вказаною вище адресою юридичної особи.

Крім того, ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2019 продовжено строк підготовчого провадження, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено, розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч.4 ст.122 ГПК України.

Тобто, судом першої інстанції вжито всіх належних заходів для сповіщення позивача про розгляд справи ще в лютому 2019 року, в той час як оскаржуване рішення було прийнято 13.03.2019.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі №911/2658/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі №911/2658/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі №911/2658/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2658/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Л.В. Кропивна

М.Л. Яковлєв