УХВАЛА

18 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 917/1404/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2019

(головуючий - Попков Д.О., судді Стойка О.В., Істоміна О.А.)

у справі №917/1404/15 Господарського суду Полтавської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця Потебенко Лідії Олександрівни

про стягнення 106 661,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 у справі №917/1404/15 Господарського суду Полтавської області.

Перевіривши матеріали касаційної скарги АТ КБ "Приватбанк", Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є стягнення з Фізичної особи-підприємця Потебенко Лідії Олександрівни на користь АТ КБ "Приватбанк" стягнення заборгованості у сумі 106 661,15 грн, з яких 31 288,05 грн - заборгованість за кредитом, наданим банком в межах договору банківського обслуговування від 02.09.2011, 38 327,39 грн - проценти за користування кредитними коштами, нараховані за порушення зобов`язань за договором банківського обслуговування від 02.09.2011, 30 371,45 грн - пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором банківського обслуговування від 02.09.2011, 6 674,26 грн - заборгованість з комісії за користування кредитними коштами, нарахована за порушення зобов`язань за договором банківського обслуговування від 02.09.2011.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 у справі №917/1404/15 позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" - задоволено повністю.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2019, рішення Господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 у справі №917/1404/15 скасовано в частині задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Потебенко Лідії Олександрівни 38327,39 грн процентів за користування кредитними коштами, 30371,45 грн пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором банківського обслуговування б/н від 02.09.2011 та 6674,26 грн заборгованості з комісії за користуванням кредитними коштами, прийнято в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Водночас за приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 ГПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у сумі 106 661,15 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2019 рік - 192 100,00 грн), а тому у розумінні ГПК України справа №917/1404/15 є малозначною.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 2 ст. 293 ГПК України і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Разом із цим у касаційній скарзі скаржник вказує на наявність підстав для відкриття касаційного провадження передбачених пп. "а" та "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника. При цьому, таку винятковість скаржник пов`язує із діяльністю банку, що полягає у кредитуванні і залученні вкладів фізичних та юридичних осіб, а тому зазначає, що відмовляючи у стягненні відсотків за кредитом, суд апеляційної інстанції допускає грубе порушення норм банківського кредитування, що загрожує фінансовій стабільності банку та споживачам банківських послуг.

Колегія суддів зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність і про винятковість справи для АТ КБ "ПриватБанк", як і не можуть вказувати на таку обставину негативні наслідки для скаржника прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь сторони у справі є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.

Водночас подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції у відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд визнає доводи скаржника про те, що справа має виняткове значення для АТ КБ "Приватбанк" та те, що скарга стосується питання, що має значення для формування єдиної правозастосовчої практики необґрунтованими, а тому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, за яких Верховний Суд міг би визнати справу №917/1404/15 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуто у касаційному порядку.

Керуючись статтями 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 у справі №917/1404/15 Господарського суду Полтавської області.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді Н.М. Губенко

В.І. Студенець