ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Справа№ 910/1190/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 (повний текст складено 27.05.19)

у справі №910/1190/19 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32"

про стягнення 65637,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" про стягнення 785000,36 грн, з яких основний борг у розмірі 763114,14 грн, пеня у розмірі 18209,07 грн, 3% річних у розмірі 3677,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №2146/1718-ТЕ-41 на постачання природного газу від 20.10.2017.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що сума основного боргу сплачена відповідачем у повному обсязі у зв`язку із чим, позивач просив закрити провадження у справі в цій частині. Також, відповідачем заявлено про зменшення розміру пені.

11.04.2019 через відділ діловодства місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивачем заявлено про стягнення з відповідача пені у розмірі 51660,28 грн., 3% річних у розмірі 13977,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 28021,17 грн.

Судом першої інстанції прийнято частково заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, а саме в частині вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 51660,28 грн, 3% річних у сумі 13977,65 грн.

16.04.2019 через відділ діловодства місцевого господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.05.2019 у справі №910/1190/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 25830,14 грн., 3% річних в розмірі 13977,65 грн. та 1921,00 грн. судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту прострочення відповідачем строку оплати вартості товару та наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних та пені. При цьому, судом у відповідності до ст. 233 ГК України було зменшено розмір пені до 50 %, що становить 25830,14 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2019 у справі №910/1190/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 25830,14 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, та процесуального права, ст. ст. 236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог. Апелянт зазначає, що Господарський суд міста Києва при вирішенні питання щодо зменшенні пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача. Також, беручи до уваги ті обставини, що відповідачем у справі не було надано належних та допустимих доказів того, що підприємство є збитковим та має важкий фінансовий стан, то у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру пені на 50%.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 у справі №910/1190/19. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

20.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32", як споживачем, укладений договір постачання природного газу №2146/1718-ТЕ-41 (надалі - договір), відповідно до умов якого:

постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору);

природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) (пункт 1.2 договору);

постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1590,0 тис. куб метрів (пункт 2.1 договору);

обсяги природного газу, які плануються поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п.1.2 цього договору (пункт 2.2 договору);

постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1. договору).

приймання-передачі природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (пункт 3.7 договору);

ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням (п. 5.1. договору);

оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору);

у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми платежу за кожний день прострочення (пункт 8.2 договору);

договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 сторонами змінено, зокрема, п.8.2 договору, який викладено в наступній редакції: «у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суму оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256».

Додатковими угодами №2 від 02.04.2018, №3 від 26.04.2018 сторони погоджували зміну орієнтованого обсягу газу, який підлягає передачі споживачу.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 6661837,75 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 245880,31 грн., від 30.11.2017 на суму 961851,58 грн., від 31.12.2017 на суму 115716,37 грн., від 31.01.2018 на суму 1360475,27 грн., від 28.02.2018 на суму 1289672,23 грн., від 31.03.2018 на суму 1356128,29 грн., від 30.04.2018 на суму 290666,70 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач в порушення зобов`язань за договором оплату поставленого позивачем газу здійснив не у повному обсязі (станом на час звернення позивача з даним позовом) та з порушенням строків встановлених договором, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором №2146/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 20.10.2017 станом на час звернення до суду з позовом становила 763114,14 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором, позивачем (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог) заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 51660,28 грн. та 3% річних у розмірі 13977,65 грн.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно до частини 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже нарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов`язання та припинитися або в переддень виконання грошового зобов`язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені).

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми платежу за кожний день прострочення.

Колегія суддів погоджується із здійсненим позивачем розрахунком пені та вважає, що з урахуванням факту порушення відповідачем зобов`язання за договором постачання природного газу №2146/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017 щодо оплати вартості товару у визначений договором строк, вимога позивача про стягнення пені в розмірі 51660,28 грн (нарахованої за період з 27.03.2018 по 29.03.2018, з 26.04.2018 по 25.10.2018, з 26.05.2018 по 25.11.2018) є обґрунтованою.

Стосовно заяви відповідача про зменшення розміру пені на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України на 90%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Обґрунтовуючи заяву про зменшення розміру пені відповідач посилався на неможливість здійснити оплату вартості товару у встановлений договором строк з незалежних від відповідача обставин, а саме: відповідач є збитковим підприємством; відповідач надає послуги з теплопостачання, тому основним; джерелом доходу відповідача є кошти, які надходять за надані послуги від споживачів (населення); в травні 2016 р. відбулось рейдерське захоплення підприємства, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10268/17 від 07.09.2017; за час керування ТОВ "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" злочинною групою осіб було незаконним шляхом виведено із обігу підприємства більше 3 млн. грн, кредиторська заборгованість перед постачальниками зросла до 8 млн. грн на початок 2017 р.; згідно фінансової звітності за 2018 р. збитки підприємства становили 1763700 грн. При цьому відповідач вказував на те, що відповідач у повному обсязі сплатив вартість газу, який був поставлений позивачем.

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведено наявність виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах ст. 233 ГК України та з наявністю яких законодавець пов`язує виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та зменшено її розмір до 25830,14 грн.

Щодо стягнення з відповідача згідно ст. 625 Цивільного кодексу України 13973,65 грн 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується із здійсненим позивачем розрахунком 3% річних та вважає, що з урахуванням факту порушення відповідачем зобов`язання за договором постачання природного газу №2146/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017 щодо оплати вартості товару у визначений договором строк, вимога позивача про стягнення 13977,65 грн 3 % річних (нарахованих за період з 27.03.2018 по 29.03.2018, з 26.04.2018 по 20.02.2019, з 26.05.2018 по 24.02.2019) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 у справі №910/1190/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1190/19 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Л. Яковлєв

М.Г. Чорногуз