ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/3443/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Гут С.Ф., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ» (вх.№ 2-5637/19 від 18.11.2019р.) про забезпечення позову по справі №916/3443/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ»

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравець Олександра Володимировича

про скасування державного акту та запису,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ» звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравець Олександра Володимировича, в якому просить господарський суд скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравця Олександра Володимировича про скасування від 18 вересня 2018 року за №43066107 та скасувати запис про право власності №18988080 реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна: 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління «Укрторгбуд».

18.11.2019р. разом із позовною заявою до канцелярії господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравець Олександра Володимировича надійшла заява про забезпечення позову від 18.11.2019р. вх.№2-5637/19, в якій позивач просить суд:

- Вжити заходи забезпечення позову, а саме:

Заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 101 (нежитлове приміщення, за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 10), що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Дінстрой» ().

Заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 101 (нежитлове приміщення, за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 10), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю«Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» ().

В обгрунтування поданої заяви заявник вказує на те, що 06.09.2017 року на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36942693 до статутного капіталу Товариства було передано об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №101 (нежитлове приміщення, за адресую: м. Одеса, Військовий узвіз, 10).

Передачу відповідного об`єкту нерухомого майна здійснював засновник Товариства ОСОБА_1 .

Відповідний об`єкт нерухомого майна належав ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.02.2017 року за №24, укладений з громадянкою ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.

У свою чергу, ОСОБА_2 відповідний об`єкт нерухомого майна належав на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.01.2017 року за №11, укладений з громадянином ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.

Як зазначає заявник, у червні місяці 2019 року Товариство було позбавлено можливості доступу до своєї власності у зв`язку з тим, що невідомими особами було зазначено, що відповідний об`єкт нерухомого майна вже належить товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління «Укрторгбуд» на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта серії ОД №08, виданої 06.12.2016 року управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської міської ради, при цьому, незважаючи на те, що вказаний об`єкт нерухомого майна належить на праві приватної власності Товариству.

З метою перевірки вищезазначеної інформації за рекомендацією Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10 липня 2019 року Товариством було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 173340418.

З відомостей вказаної інформаційної довідки було встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравця Олександра Володимировича від 18.09.2018 року за №43066107 були внесені відомості до Державного реєстру про: - Скасування реєстраційної дії розділу щодо скасування відкриття розділу; -Скасування реєстраційної дії права власності щодо скасування державної реєстрації права власності.

Підставою для прийняття вказаного рішення визначено лист управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі- УДАБК ОМР) №01-14/192 від 15.11.2017 року.

Після чого, з урахуванням наведеного, заявником було спрямовано запит про доступ до публічної інформації до відповідного розпорядника (УДАБК ОМР) щодо підтвердження інформації про вказаний лист з наданням належним чином засвідченої копії останнього.

Відповідно до наданої відповіді УДАБК ОМР №01-1/60-350 від 16.07.2019 року було констатовано наступне: «Наказом Управління №01-13/395 ДАБК від 25.10.2017 року скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності №ОД-08 від 06.12.2016 року «Будівництво нежитлової будівлі за адресую: АДРЕСА_1 », замовник-Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « Укрторгбуд».

Щодо наказу Управління №01-14/117 від 14.11.2017 року та листа №01-14/192 від 15.11.2017 року, слід зазначити, що Управління не є належним розпорядником інформації відносно вказаних документів, оскільки Управлінням такі документи не видавалися та не реєструвалися».

Крім того, заявник вказує, що 11.10.2017 року право приватної власності Товариства на спірний об`єкт нерухомого майна за Державним реєстром речових прав на нерухоме майно було припинено у зв`язку із начебто знищенням об`єкту нерухомого майна.

Проте, за позовною заявою Товариства Одеським окружним адміністративним судом 12.03.2018 року ухвалено рішення у справі за №815/6338/17, відповідно до якого, право власності Товариства було відновлено.

Незважаючи на вказане, 22.11.2018 року право приватної власності Товариства на спірний об`єкт нерухомого майна за Державним реєстром речових прав на нерухоме майно було знову припинено у зв`язку із начебто його знищенням.

Проте, лише 04.06.2019 року Товариством за технічною документацією щодо існування відповідного об`єкту нерухомості право власності було відновлено.

Заявник зазначає, що існує реальна можливість втручання у реалізацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, шляхом скасування права власності Товариства або його знищення за відомостями Державного реєстру прав.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ» про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, а також враховуючи те, що забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, господарський суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий або майбутній позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з неможливістю чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. ч. 1 та 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд діє за внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Слід зазначити, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України (п. 43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Також, відповідно до Постанови Верховного суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що досліджуючи таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суди мають досліджувати чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

На думку суду, є велика ймовірність втручання у реалізацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, шляхом скасування права власності Товариства або його знищення за відомостями Державного реєстру прав.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до загальних засад цивільного права та вимог ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 N 1952-1V (далі-Закон), права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону, Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Закону, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Законодавцем розширено коло державних реєстраторів, а саме, статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державним реєстратором є: 1)громадянин України, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2)нотаріус; 3)державний виконавець, приватний виконавець.

Разом з тим, згідно частини 1 статті 25 Закону, проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.

Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Враховуючи вказане та те, що сторони були обізнані про настання таких наслідків, господарський суд вважає співмірним та справедливим, що відповідатиме реальному захисту прав та інтересів Заявника, вжиття наступних заходів забезпечення позову, а саме:

Заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 101 (нежитлове приміщення, за адресою: м АДРЕСА_2 Одеса, АДРЕСА_1 узвіз АДРЕСА_3 10), що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Дінстрой» ().

Заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 101 (нежитлове приміщення, за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1 узвіз, 10), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю«Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» ().

Відповідно до частини сьомої статті 145 Господарським процесуальним кодексом України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ» (вх.№ 2-5637/19 від 18.11.2019р.) про забезпечення позову по справі №916/3443/19 задовольнити.

2. Заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 101 (нежитлове приміщення, за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 10), що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Дінстрой» ().

3.Заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 101 (нежитлове приміщення, за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 10), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» ().

4. Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" для виконання судових рішень.

Стягувачем за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІНСТРОЙ» (65082, м. Одеса, Військовий узвіз, 10; )

Боржником за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Монтажне Управління «УКРТОРГБУД» (65031, м. Одеса, вул. Паркова, 7; )

5. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 18.11.2019р. та у відповідності до ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення. Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

6. Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження.

Ухвала набрала чинності 19.11.19 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя Гут Сергій Федорович