ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Справа № 910/3811/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 28.05.2019 р.

у справі № 910/3811/19 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення заборгованості у розмірі 93710,57 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за договором поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.558)ю від 07.08.2018 р. у загальному розмірі 93710,57 грн, з яких: 56231,93 грн - пеня, 9371,99 грн - 3% річних та 28106,65 грн - інфляційні втрати.

Позов мотивовано тим, що оскільки відповідачем здійснено оплату за товар з порушенням умов пункту 4.2 укладеного договору поставки, Акціонерне товариство "Українська залізниця" зобов`язане сплатити позивачу нараховану пеню, а також 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.04.2019 р. відкрито провадження у справі № 910/3811/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.05.2019 р. у справі № 910/3811/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення пені у розмірі 56231,93 грн та 3% річних у розмірі 9371,99 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення 47856,96 грн пені та 7976,16 грн 3% річних.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем неправильно визначено період прострочення сплати грошових коштів за поставлений товар. На переконання відповідача, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат розпочинається з наступного дня після реєстрації позивачем податкової накладної, як передбачено пунктом 4.2 договору поставки.

Також Акціонерне товариство "Українська залізниця" вказує на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" та судом першої інстанції неправомірно враховано у період прострочення день фактичної сплати боргу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/3811/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3811/19, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" у встановлений строк не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 07.08.2018 р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (постачальник) укладено договір поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.558)ю, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити і передати в обумовлені строки у власність покупця певну продукцію (товар) відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату.

Відповідно до п. п. 1.2 та 1.3 даного договору найменування товару: профіль гнутий 50х70х60х35х4мм ст.09Г2(С,Д), 76х60х60х4мм ст.09Г2(С,Д) та 80х60х54х4мм ст.09Г2(С,Д). Кількість і асортимент товару передбачається у специфікації № 1, яка додається до даного договору (додаток № 1).

Згідно з п. п. 3.1 та 3.4 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1. Ціна цього договору становить 6249384,00 грн.

Також, положеннями пункту 4.2 договору поставки передбачено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання останнім належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Згідно з п. 5.1.4 договору датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 р., а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).

Специфікацією № 1 (додаток № 1 до договору № ПВРЗ(ВМТП-18.558)ю) сторонами узгоджено кількість і асортимент товару загальною вартістю 6249384,00 грн.

Як убачається з матеріалів даної справи, позивач поставив, а відповідач прийняв профіль гнутий коритний 80х60х54х4 ст.09Г2Д у кількості 47,75 тон загальною вартістю 1213041,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1047 від 03.11.2018 р.

Разом з цим, Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснило повний розрахунок за поставлену партію товару лише 18.02.2019 р., тобто, з порушенням строку, передбаченого п. 4.2 договору поставки.

Вказане стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 56231,93 грн пені відповідно п. 7.3 договору, 9371,99 грн 3% річних та 28106,65 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 17.11.2018 р. по 18.02.2019 р.

Акціонерне товариство "Українська залізниця", заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позов зазначало, що позивачем неправильно визначено дату, з якої починається період прострочення сплати грошових коштів за поставлений товар. На переконання відповідача, оскільки пунктом 4.2 договору передбачено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, у даному випадку нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат розпочинається з наступного дня після реєстрації позивачем податкової накладної - 30.11.2018 р.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції відхилив такі доводи відповідача та зазначив, що оскільки датою поставки товару згідно з п. 5.1.4 договору вважається день підписання відповідачем або його уповноваженим представником видаткової накладної, а відповідач отримав товар без заперечень, останній зобов`язаний здійснити оплату товару не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару.

Проте, апеляційний суд, ретельно дослідивши матеріали даної справи та встановивши її дійсні обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк,- відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На підставі видаткової накладної № 1047 від 03.11.2018 р. позивачем поставлено відповідачу товар, узгоджений у специфікації № 1, на суму 1213041,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з пунктом 4.2 договору поставки покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання останнім належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Як підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" № 015-01-3/126 від 13.03.2019 р. та не заперечується сторонами, відповідач оплатив вказану партію товару лише 18.02.2019 р.

Відтак, позивачем зазначено, що оскільки Акціонерне товариство "Українська залізниця" було зобов`язане оплатити товар не пізніше десяти банківських днів з дати його поставки, тобто до 16.11.2018 р. включно, з 17.11.2018 р. по 18.02.2019 р. включно (дата оплати) відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Разом з цим, як вказано Акціонерним товариством "Українська залізниця" у відзиві на позов та у поданій апеляційній скарзі, умовами пункту 4.2 договору сторонами погоджено, що оплата має бути здійснена протягом десяти банківських днів з дати поставки але не раніше дати реєстрації податкової накладної.

З доданих відповідачем до відзиву на позов копії витягу з Єдиного реєстру податкових накладних та податкової накладної № 7 від 03.11.2018 р. на суму 1213041,00 грн убачається, що остання зареєстрована лише 29.11.2018 р. Відтак, оскільки у даному випадку податкова накладна зареєстрована пізніше десятиденного строку від дати поставки товару, відповідач вважає, що обов`язок з оплати товару виник лише з 30.11.2018 р., тобто з наступного дня після реєстрації податкової накладної.

Апеляційний суд вважає такі аргументи відповідача обґрунтованими та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України строк виконання зобов`язання пов`язується також із вказівкою на подію.

Зі змісту п. 4.2 укладеного договору поставки убачається, що сторони узгодили альтернативний строк оплати за поставлений товар: 1) не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару покупцю, 2) але не раніше реєстрації податкової накладної. Тобто, строк оплати залежить від того, коли буде зареєстровано у встановленому законом порядку податкову накладну.

У даному випадку, оскільки податкова накладна не була зареєстрована до закінчення десятиденного строку з дати поставки, обов`язок покупця оплатити товар виникає саме моменту реєстрації податкової накладної, а відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з наступного дня за днем реєстрації податкової накладної, тобто з 30.11.2018 р. Таким чином, саме з 30.11.2018 р. слід нараховувати штрафні санкції за неналежне виконання умов договору, а також 3% річних та інфляційні втрати.

Проте, зазначені обставини були залишені судом першої поза увагою.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, Акціонерне товариство "Українська залізниця" не виконало своїх зобов`язань з оплати товару у визначений договором строк, а отже є таким, що прострочило виконання свого зобов`язання починаючи з 30.11.2018 р., тобто з наступного дня після реєстрації податкової накладної № 7 від 03.11.2018 р. на суму 1213041,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, одним з яких, зокрема, є сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.3 договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.558)ю від 07.08.2018 р. передбачено, що за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Як вже було зазначено, позивачем заявлено до стягнення пеню за період прострочення з 17.11.2018 р. по 18.02.2019 р. включно на суму 56231,93 грн.

Як встановлено колегією суддів, відповідач прострочив виконання свого зобов`язання з 30.11.2018 р., а відтак пеня за період з 17.11.2018 р. по 29.11.2018 р. нарахуванню не підлягає.

При цьому, частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Як убачається з п. 10.1 договору поставки, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р., а в частині розрахунків - до повного виконання.

Частиною 1 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 4 цієї статті закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за прострочку платежу платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір за згодою сторін.

Разом з цим, оскільки дія договору припинилася 31.12.2018 р., починаючи з 01.01.2019 р. відсутні правові підстави для нарахування пені, встановленої договором, оскільки закінчення дії договору має своїм наслідком припинення і забезпечувального зобов`язання - нарахування неустойки.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку стосовно того, що забезпечене неустойкою (у вигляді пені) виконання відповідачем грошового зобов`язання припинилося у зв`язку з припиненням договору, а тому відсутні правові підстави для застосування до відповідача штрафної санкції шляхом стягнення з відповідача пені за прострочення оплати товару вже після припинення дії договору.

Отже, у даному випадку нарахуванню підлягає пеня відповідно до п. 7.3 договору поставки за період з 30.11.2018 р. по 31.12.2018 р. включно.

Відтак, за перерахунком апеляційного суду розмір пені за прострочення оплати товару вартістю 1213041,00 грн становить 19142,78 грн. Тому, в цій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" підлягають частковому задоволенню.

Також, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено апеляційним судом, період прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати розпочинається з 30.11.2018 р. При цьому, датою оплати відповідачем товару є 18.02.2019 р.

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи, позивачем включено до періоду нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат також і день оплати товару.

Проте, до періоду розрахунку зазначених сум не повинен включатись день фактичної оплати, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже 18.02.2019 р. зобов`язання відповідача з оплати товару припинилося його виконанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі № 922/1008/16.

З огляду на викладене, у даному випадку нарахуванню підлягають суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 30.11.2018 р. по 17.02.2019 р. включно.

Згідно з розрахунком апеляційного суду, сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача за прострочення оплати товару, складає 7976,16 грн. Отже, в цій частині позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню.

Разом з цим, за розрахунком суду апеляційної інстанції розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є більшим від заявленого, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 28106,65 грн з огляду на відсутність можливості суду виходити за межі заявлених позивачем вимог.

Отже, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 28.05.2019 р. у справі № 910/3811/19 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача 19142,78 грн пені, 7976,16 грн 3% річних та 28106,65 грн інфляційних втрат.

За вказаних обставин апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає частковому задоволенню.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 28.05.2019 р. у справі № 910/3811/19 скасувати частково та ухвалити нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" задовольнити частково.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 29, ) 19142 (дев`ятнадцять тисяч сто сорок дві),78 грн пені, 7976 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят шість),16 грн 3% річних, 28106 (двадцять вісім тисяч сто шість),65 грн інфляційних втрат та 1132 (одна тисяча сто тридцять дві),04 грн судового збору за подання позовної заяви.

5. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 29, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) 1183 (одна тисяча сто вісімдесят три),43 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови суду.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 13.11.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

Є.Ю. Пономаренко