ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 923/43/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Іванов І.В.,

за участю представників учасників справи:

Від ФОП Макієвської О.В. - Кермач А.І. , Ордер ХС № 129967, дата видачі : 29.08.19;

Від ФОП Артемчук Т.В. - Лічман О.М. , Ордер КВ № 405333, дата видачі : 08.10.19;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Макієвської Олени Вікторівни м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.05.2019 р.

по справі № 923/43/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни, м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Макієвської Олени Вікторівни, м. Херсон

про стягнення 423 029,36 грн.,

(ухвалене суддею Нікітенко С.В. 03.05.19 об 11:41 год. у приміщенні господарського суду Херсонської області, м.Херсон,повний текст складено 13.05.2019 року)

Фізична особа - підприємець Артемчук Тетяна Вікторівна звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Макієвської Олени Вікторівни, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у сумі 30000,00 грн., суму прострочки внесення орендної плати з розрахунку 0.1 % за кожен день прострочки у розмірі 8580,00 грн., суму 3% річних від простроченої суми у розмірі 705,21 грн., суму збитків понесених у зв`язку з відновлювальними роботами в розмірі 194967,00 грн., суму збитків понесених у зв`язку з неодержаним прибутком (упущена вигода) в розмірі 180000 грн., витрати пов`язані із розглядом справи, понесені позивачем у зв`язку із залучення експерта в сумі 3500,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6266,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано не належним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення, укладеного з позивачем 05.05.2015.

За твердженням позивача, відповідачем порушено зобов`язання за вказаним договором, а саме: не виконано вимоги щодо порядку проведення розрахунків за орендоване майно, не дотримано умов щодо порядку утримання орендованого майна та порядку повернення даного майна орендодавцю, чим спричинено збитки останньому.

07 лютого 2019 року до Господарського суду Херсонської області від позивача у справі надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивачем збільшено суму заборгованості по орендній платі з 30000,00 грн. до 34000,00 грн., збільшено суму прострочки внесення орендної плати з розрахунку 0.1 % за кожен день прострочки з 8580,00 грн. до 9724,00 грн., збільшено суму 3% річних від простроченої суми з 705,26 грн. до 838,36 грн. Інші заявлені до стягнення суми боргу залишились незмінними.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.05.2019 р. (суддя Нікітенко С.В.) позовні вимоги фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни м. Київ задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця Макієвської Олени Вікторівни м. Херсон на користь фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни м. Київ заборгованість з орендної плати у сумі 34 000,00 грн., пеню у сумі 5 900,16 грн., 3% річних у сумі 838,36 грн. та збитки, понесені у зв`язку з відновлювальними роботами, у розмірі 194 967,00 грн.

Рішення обґрунтоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості по орендній платі у розмірі 34000,00 грн., є доведеними і обґрунтованими. Сума пені за здійсненим розрахунком суду, за період з 05.04.2018р. по 04.10.2018р. становить 5900,16 грн.; також судом стягнуто з відповідача 3% річних у розмірі 838,36 грн.

Крім того, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 194967,00 грн. збитків, заподіяних позивачу у зв`язку з понесеними відновлювальними роботами, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення неодержаного доходу у розмірі 18000 грн. з огляду на недоведеність вказаної вимоги, також відмовлено у стягненні 3500 грн. витрат на проведення експертизи, оскільки заявником не підтверджено належними та допустимими доказами факт оплати.

Не погодившись з наведеним рішенням, фізична особа-підприємець Макієвська Олена Вікторівна м. Херсон звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач не згодна з ухваленим рішенням, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених обставин справи, доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідач не був проінформований про розгляд даної справи в господарському суді Херсонської області. Поштові відправлення, які містяться в матеріалах справи їй не були належним чином вручені працівниками Укрпошти, що позбавило її права на участь в судовому процесі.

Апелянт зазначає, що при постановленні судового рішення господарський суд не дослідив:

- в якому стані об`єкт оренди був переданий в користування Відповідачу;

- який саме ремонт в орендованому приміщенні був зроблений Відповідачем, його вартість, в матеріалах справи відсутні узгоджені кошториси та будь-які додаткові угоди до договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.205р. ;

- стягуючи суму заборгованості по орендній платі у розмірі 34000,00 грн., господарський суд мабуть прийшов до висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання з ремонту орендованого приміщення, та здійснював господарську діяльність в приміщенні, яке при прийнятті в оренду взагалі не було пристосовано для використання, про що свідчить акт прийому-передачі об`єкта оренди від 05.05.2015р..

За переконанням скаржника, в матеріалах справи відсутні докази того, що Орендарем не проводився ремонт приміщення, а цей факт повинен бути підставою для відмови Позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості по орендній платі у розмірі 34000,00 грн., суми пені у розмірі 5900,16 грн., суми 3% річних у розмірі 838,36 грн..

Також, в судовому рішенні господарський суд зазначив, що 06.04.2019р. представником позивача - ОСОБА_4 було оглянуте орендоване приміщення та виявлені значні пошкодження та посилаючись на висновок експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 6 від 20.04.2019р. стягнув грошові кошти у розмірі 194 967,00 грн.

При цьому в матеріалах справи не містяться докази, в якому стані перебувало приміщення після здійснення ремонту Відповідачем, не встановлено, яким чином ОСОБА_4 проникнув до приміщення, яке ще не було повернуто Орендодавцю згідно умов договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.2019р.

Матеріали справи не містять доказів встановлення судом усіх елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі і вини Відповідача.

При винесенні рішення від 03.05.2019 року Господарський суд Херсонської області не дослідив всі обставини, що мають відношення до вирішення справи, не витребував у Позивача документальних підтверджень позовних вимог в частині проведення або не проведення ремонту, не забезпечив належне інформування Відповідача про розгляд справи, в зв`язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2019 року було відкрито провадження по справі №923/43/19.

31.10.2019 року до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначає, що з урахуванням умов договору та додаткових угод, орендар повинен сплатити за весь строк орендну плату у сумі 540400 грн., згідно даних ФОП Макієвської О.В. було сплачено за весь період дії договору всього у сумі 518 400 грн., не сплачено 22000 грн. за останній місяць оренди.

Зазначену недоплату апелянт пояснює тим, що орендар з орендодавцем не змогли домовитися щодо компенсації за сплату капітального ремонту даху.

В підтвердження своїх пояснень апелянтом надано копії платіжних доручень, квитанцій про сплату орендної плати на протязі дії договору, а також докази понесених витрат щодо ремонту приміщення, накладні, акти приймання-передачі робіт, чеки тощо, які просить залучити до матеріалів справи, мотивуючи неможливість надання цих доказів в суді першої інстанції тим, що апелянт не був обізнаний про існування даної судової справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судовою колегією досліджено матеріали справи та встановлено, що судова кореспонденція направлялась ФОП Макієвській О.В. за адресою АДРЕСА_1 , що відповідає даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказану адресу було зазначено у спірному договорі, додаткових угодах.

Проте, судова кореспонденція поверталась до суду неврученою з відмітками «повернуто за закінченням встановленого строку зберігання».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що адреса АДРЕСА_1 є вірною, проте відповідач не отримувала жодних повідомлень про листи, які надходили на її адресу, з матеріалами справи та існуючим судовим рішенням відповідач був ознайомлений лише 20.08.2019 року.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, у ході розгляду даної справи господарським судом першої інстанції у відповідності до пункту 4 частини 5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, для повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, забезпечення принципу змагальності сторін, встановленого ст.13 ГПК України, та надання відповідачу можливості надати свої заперечення проти позовних вимог, враховуючи, що відповідач не приймала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, судова колегія вважає за можливе надати правову оцінку додатковим доказам, наданим ФОП Макієвською О.В. на стадії апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 05 травня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем Артемчук Тетяною Вікторівною (надалі - орендодавець або позивач) і Фізичною особою-підприємцем Макієвською Оленою Вікторівною (надалі - орендатор або відповідач), був укладений договір оренди нежитлового приміщення (надалі - договір), за умовами якого орендодавець передає майно, яким позивач користується на підставі укладеного договору позички від 01.05.2015, у платне строкове користування нежитлове приміщення відповідачу, в свою черг останній приймає дане майно та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату в порядку та на умовах визначених договором.

Строк дії договору становить з 05 травня 2015 року по 04 квітня 2018.

За умовами п.3.2. договору орендар може відмовитися від цього договору, в односторонньому порядку при умові попередження про це орендодавця в місячний термін до дати відмови від договору, про що складається додаткова угода між сторонами.

Орендодавець в свою чергу в односторонньому порядку може відмовитись від цього договору в порядку на підставах визначених п. 5.2.2. договору, а саме у випадках:

- не внесення орендарем плати за користування орендованими приміщеннями, протягом 30 календарних днів;

- не здійснення орендарем щомісячних платежів зазначених в п 4.6. договору протягом 30 календарних днів;

- не проведення ремонтних робіт орендарем у приміщенні протягом травня - серпня 2015 року;

- не належного утримання приміщення (антисанітарний стан приміщення чи прилеглої території протягом одного місяця).

Сторонами погоджено, що об`єктом оренди за договором є приміщення кафе загальною площею 58,2 м2 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Об`єкт оренди передається орендодавцем та приймається орендарем протягом 3-х календарних днів з моменту підписання цього договору за актом - приймання передачі, що оформляється у вигляді додатку до договору та є його невід`ємною частиною. Стан об`єкта оренди на момент передачі в оренду зазначається сторонами в акті - приймання передачі.

Додатком до вказаного договору є акт - приймання передачі об`єкта від 05 травня 2015 року, відповідно до якого ФОП Артемчук Т . В . (орендодавець) передала, а ФОП Макієвська О.В. прийняла нежитлове приміщення загальною площею 58,2 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_3 . Стан об`єкта оренди потребує здійснення ремонту. Додатково стан об`єкту оренди зафіксовано на фотознімках. Пожежна сигналізація, вентиляція, опалення у приміщенні - відсутні. Потужність номінальна електроенергії - 5,6 вКт/год. Підведено точки водопостачання, електроенергії з лічильниками, каналізації. В наявності - металеві двері, унітаз, рукомийник. Вікна відсутні. (а.с. 26).

27 квітня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.2015р., відповідно до якої внесено зміни у встановленому розмірі орендної плати п. 4.1., а саме: "з 06 травня 2016 року розмір орендної сплати визначено - 10400 грн. за місяць" в іншій частині умови договору залишено без змін.

Також до договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.2015 сторонами 28.03.2017 року укладено додаткову угоду № 2, якою внесено зміні до п. 1.2., 4.1, 4.2, 4.5, 5.2.2, та 6.1 договору. Змінено, підстави для надання об`єкту нерухомості в оренду, розмір орендної плати, підстави припинення дії договору в односторонньому порядку, доповнено розділ обов`язки та права орендаря, а також визнано додаткову угоду від 27 квітня 2016 року до договору оренди нежитлового приміщення такою, що втратила силу.

Сторонами погоджено у відповідності до умов укладеної додаткової угоди № 2 від 28.03.2017, що розмір орендної плати з 1 квітня 2017 року становить 30000,00 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди змінено та вкладено п. 4.2. договору у наступній редакції "4.2. До 13 квітня 2017 року орендар сплачує різницю вартості орендної плати за останній місяць оренди в розмірі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 коп. В разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, кошти, сплачені наперед не повертаються, а зараховуються як за фактично останній місяць оренди".

За умовами договору п.4.4. орендна плата сплачується щомісячно, наперед, 1-го (першого) числа поточного місяця оренди в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця або в інший не заборонений законом спосіб.

Сторонами договору погоджено, що розірвання договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборговану орендну плату та штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 0,1-х відсотків від заборгованої суми за кожен день прострочки внесення орендної плати.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ним виконано частину своїх зобов`язань за укладеним договором оренди нерухомого майна та передано за актом прийому - передачі об`єкта оренди від 05.05.2015 визначене майно відповідачу, в свою чергу, відповідачем порушено зобов`язання за вказаним договором, а саме: не виконано вимоги щодо порядку проведення розрахунків за орендоване майно, не дотримано умов щодо порядку утримання орендованого майна та порядку повернення даного майна орендодавцю, чим спричинено збитки останньому.

Матеріали справи свідчать, що 05 березня 2018 року позивачем направлено відповідачу лист з повідомленням про закінчення строку дії укладеного договору оренди нерухомого майна та з пропозицією продовжити чи припинити дії вказаного договору.(а.с.33).

За твердженням позивача, відповіді на лист не отримано.

За твердженням відповідача, ним направлявся лист електронною поштою 06.04.2018 року, в якому зазначено про необхідність направлення представника для оформлення прийому-передачі приміщення з оренди 07.04.2018 року.

Також надано лист від 11.04.2018, направлений на адресу позивачки 12.04.2018 року, в якому зазначено що ФОП Макієвська О.В . звільнила приміщення у встановлений договором строк та повідомила орендодавця про час оформлення акту 07.04.2018 в 20.00. Проте, ФОП Артемчук Т.В. чи її представник на оформлення акту не з`явились.

20.04.2018 начальником юридичного відділу Дерев`янко Т.Н. повідомлено ФОП Макієвську О.В., що ФОП Артемчук Т.В. не з`явились на підписання акту повернення приміщення.

В свою чергу, ФОП Артемчук Тетяна Вікторівна зазначає, що 06 квітня 2018 року представником позивача було оглянуто орендоване приміщення та виявлено значні пошкодження, на підставі чого позивач звернувся до поліції з заявою про вчинення злочину, про що складено відповідний протокол.

Постановою про закриття кримінального провадження від 20.04.2018 року закрито провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ознак кримінального правопорушення, та зазначено, що існують підстави вважати, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, пов`язані з порушенням договору оренди приміщення.

Відповідно до п. 6.1 укладеного договору, орендар зобов`язується протягом травня - серпня 2015 року провести ремонтні роботи в приміщені, вартість та об`єм яких погодити з орендодавцем шляхом погодження кошторису або укладення додаткової угоди.

Крім того, умовами договору визначено, що орендар зобов`язується після припинення дії договору не проводити демонтаж невід`ємних частин приміщення (вікна, двері, підлога, стіни, дах), а також претендувати на відшкодування ремонтних робіт орендодавцем як у повному обсязі, так і частково.

За умовами договору відповідач зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату, своєчасно і у повному обсязі сплачувати всі витрати з експлуатації, орендованого приміщення (комунальні послуги), утримувати орендоване приміщення у повній справності, здійснювати за власний рахунок, за письмової згоди поточний ремонт орендованого приміщення, не здійснювати без письмової згоди орендодавця добудову, перепланування, реконструкцію і прибудову капітальних споруд, до орендованого приміщення, підтримувати території, прилеглі до орендованого приміщення, та земельну ділянку в належному санітарному стані, за власний рахунок усувати всі несправності та поломки комунікацій (електромережа, трубопровід і т.п.) орендованого приміщення в період терміну дії договору оренди, які виникли з вини орендаря, безперешкодно допускати в орендоване приміщення орендодавця та його представників за довіреністю з метою перевірки використання об`єкта оренди у відповідності до умов договору з періодичністю визначеною пп. 5.2.1 п.5.2., дотримуватись санітарних, протипожежних та інших обов`язкових вимог при експлуатації орендованого майна, дотримуватися правил охорони праці та норм санітарного стану, після закінчення строку оренди повернути орендоване майно орендодавцю в належному стані з врахуванням природного та фізичного зносу за період його оренди.

У відповідності до розділу Порядок повернення орендодавцю об`єкта оренди, що орендується, орендар зобов`язаний передати орендодавцю орендоване приміщення протягом 3-х днів за додатковою угодою актом приймання - передачі та підготувати його до передачі. Орендоване приміщення повинно бути передане не в гіршому ж стані, у якому воно було передане в оренду, з урахуванням ремонтних робіт, які будуть проведені орендарем на підставі кошторису або укладеної додаткової угоди.

Отже, у зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості по орендній платі у розмірі 34000,00 грн., суму прострочки внесення орендної плати з розрахунку 0.1 % за кожен день прострочки у розмірі 9724,00 грн., суму 3% річних від простроченої суми у розмірі 838,36 грн., суму понесених збитків у зв`язку з відновлювальними роботами у розмірі 194967,00 грн., суму збитків понесених у зв`язку з неодержаним прибутком (упущена вигода) в розмірі 180000,00 грн. та суму витрат пов`язаних у зв`язку із залученням експерта у розмірі 3500,00 грн.

Нормами ст. 509 ЦК України визначено поняття зобов`язання та підстави його виникнення. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлене договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ст. 762 ЦК України визначено порядок плати за користування майном.

Так, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, надаючи правову оцінку умовам договору щодо здійснення ремонту у приміщенні протягом травня - серпня 2015 року, судова колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення орендаря від сплати орендної плати за 2,3 та 4 місяць оренди приміщення обумовлене тим, що орендар проводив ремонтні роботи орендованого приміщення, що було передбачено п. 6.1. договору, не за власний рахунок, а за рахунок орендної платні.

Судова колегія враховує, що як позивач посилається на такі домовленості з відповідачкою, так і відповідач у доповненнях до апеляційної скарги підтверджує, що орендна плата за 2-4 місяці оренди не підлягала сплаті у зв`язку з проведенням ремонтних робіт.

Разом з тим, пунктом 6.1 договору визначено, що орендар зобов`язується протягом травня - серпня 2015 року провести ремонтні роботи в приміщені, вартість та об`єм яких погодити з орендодавцем шляхом погодження кошторису або укладення додаткової угоди.

Однак у розділі 4 договору визначено, що розмір орендної плати за об`єкт оренди за другий, третій та четвертий місяць становить 0 гривень в місяць,без посилань на пункт 6.1 договору та обов`язок орендаря здійснювати ремонт приміщення замість сплати орендної плати.

Судова колегія зазначає, що договором не встановлено, що у разі порушення орендарем своїх зобов`язань стосовно здійснення ремонту у приміщенні, у нього виникає обов`язок сплатити орендну плату за 2,3 та 4 місяці оренди, тому такі посилання позивача не можуть бути підставою для стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 8000 грн. за другий, третій та четвертий місяць оренди нежитлового приміщення.

До того ж, позивачем не обґрунтовано розмір орендної плати за вказані місяці саме у сумі 8000 грн/міс, враховуючи, що з п`ятого місяця оренди орендна плата становила 5000 грн.

Таким чином, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки орендар повністю не виконав умови договору, демонтував двері, вікна, внутрішню обшивку приміщення, пошкодив приміщення, порушив опломбування лічильників, то орендна плата за вказані місяці вважається не сплаченою.

Проте, судом здійснено власний перерахунок заборгованості орендаря за договором оренди.

Так, враховуючи умови п.4.1 договору нежитлового приміщення від 05.05.2015 року та додаткових угод до нього, орендар ФОП Макієвська О.В. повинна була сплатити ФОП Артемчук Т.В. за весь строк орендну плату всього у сумі - 540400,00 (п`ятсот сорок тисяч чотириста) грн. (за первинним договором 12 місяців становить -74,0 тис.грн. за додатковою угодою від 27.04.2016р. 12 місяців становить - 114,4 тис.грн. та за додатковою угодою від 28.03.2017р. 11 місяців становить - 352,0 тис.грн.).

З наданих відповідачем платіжних доручень та квитанцій вбачається, що відповідачем було сплачено ФОП Артемчук Т. В. 518 400,00 грн.

Таким чином, сума недоплаченої орендної плати становить 22 000 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції допущено технічну помилку, зазначивши, що «загальна сума заборгованості становить по 8000,00 грн. за другий, третій та четвертий місяці та по 3000,00 грн. за п`ятий та шостий місяці, що в сумі складає 34000,00 грн.», оскільки при арифметичному складанні вказаних сум загальна сума становить 30000 грн., а не 34000 грн., як помилково зазначено судом.

Що стосується штрафних санкцій у вигляді 0.1% за кожен день прострочки та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 5.2.2. договору, розірвання договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборговану орендну плату та штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 0.1 % від заборгованої суми за кожен день прострочки внесення орендної слати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки сторони у п. 5.2.2. договору обчислюють штрафну санкцію у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тому за своєю правовою природою дана штрафна санкція є пенею відповідно до приписів ч.3 ст. 549 ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Частина 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. При цьому, незалежно від способу та бази визначення розміру неустойки договором, вона не може перевищувати той розмір, який встановлено законом, як граничний.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тому встановлена сторонами у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у більшому розмірі не суперечить матеріальному праву України та відповідно не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною.

Відповідно до п. 49 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р., положення ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р. не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягають стягненню.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми штрафної санкції (пені) за період з 05.04.2018р. по 16.11.2018р. (286 днів), склала 9724,00 грн. (а.с. 85).

Судовою колегією за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснено власний перерахунок суми штрафної санкції (пені), яка розраховується від суми основної заборгованості 22000 грн., за наслідками якого зроблено наступний висновок.

Так, сума боргу становить 22 000 грн., штрафна санкція - пеня розраховується за період з 05.04.2018 по 05.10.2018 року , що становить 6 місяців згідно ст.232 ГК України.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
2200005.04.2018 - 05.10.20181840.1 %4048.00
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 4048.00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судовою колегією здійснено власний розрахунок 3% річних, за договором.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2200005.04.2018 - 29.01.20193003 %542.47
Таким чином, загальна сума процентів за договором, що підлягає до стягнення з відповідача, складає 542.47 грн.

Щодо заявленої до стягнення суми збитків, понесених позивачем у зв`язку з відновлювальними роботами у розмірі 194967,00 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з положень частини 1 статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Судова колегія вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 194967,00 грн. збитків, заподіяних позивачу у зв`язку з понесеними відновлювальними роботами, виходячи з наступного.

Пунктом 7.4. договору встановлено, що орендоване приміщення повинно бути передано орендодавцю не в гіршому стані, у якому воно було передано в оренду, з урахуванням ремонтних робіт, які будуть проведені орендарем на підставі кошторису або укладеної додаткової угоди. У разі обладнання приміщення капітальними спорудами, які неможливо демонтувати при здачі орендованого приміщення, все обладнання залишається на об`єкті оренди без відшкодування його вартості орендарю.

06.04.2018 представником орендодавця - ОСОБА_4 було оглянуто приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та виявлено значні пошкодження приміщення, відсутність дверей та вікон, виявлено, відсутність пломб на лічильниках.

Відповідно до висновку експерта, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6 від 20.04.2018, проведеної судовим експертом Орлик Людмилою Володимирівною на виконання договору про надання послуг №6 від 12.04.2018 року, укладеним між ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , діючим на підставі довіреності від імені Артемчук Тетяни Вікторівни (т.1 а.с.34-41), вартість ремонтно-відновлювальних робіт по відновленню належного функціонування об`єкту експертизи приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , в наслідок пошкодження майна, в нині діючих цінах на будівельні матеріали і послуги становить 194967,00 грн..

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З висновку будівельно-технічної експертизи № 6 від 20.04.2018 вбачається, що експертом для розрахунку об`ємів ремонтно-відновлювальних робіт, поряд з іншими документами, взято акт прийому-передачі об`єкта оренди від 05.05.15 між ФОП Артемчук Т.В. та ФОП Макієвською О.В. план будівлі кафе станом на 12.04.2018 року,

Експертом було застосовано метод заміщення, за яким вартість заміщення - це поточна вартість витрат на створення нового об`єкта, подібного до об`єкта оцінки, який може бути йому рівноцінною заміною.

Проте, позивачем в порушення ст.ст.74-76 ГПК України не надано доказів, в якому стані передавалось приміщення, окрім Акту прийому-передачі об`єкта оренди від 05.05.2015, який має невизначений характер, а саме містить не конкретизоване формулювання «потребує здійснення ремонту», відсутня характеристика обладнання у приміщенні (вікна, двері).

Тобто, відомості, які містяться в Акті прийому-передачі об`єкта оренди від 05.05.2015, є недостатньо інформативними та не дають змоги оцінити в повному обсязі стан приміщення.

Також судова колегія звертає увагу, що матеріали справи не містять акту повернення об`єкту оренди до ФОП Артемчук Т.В. по закінченню строку дії договору, відповідно при проведенні експертизи експертом встановлена сума вартості заміщення ремонтно-відновлювальних робіт без урахування документів, підтверджуючих стан об`єкта при поверненні з оренди та без урахування доказів здійсненого орендарем ремонту приміщення.

Судова колегія зауважує, що оцінити той факт, що приміщення знаходиться не в гіршому стані, у якому воно передавалось орендарю, неможливо на підставі тих доказів, які знаходяться в матеріалах справи, сторонами окрім Акту прийому-передачі об`єкта від 05.05.2015, ніяким чином не зафіксовано стан орендованого приміщення.

Тому за наявними матеріалами справи неможливо співставити стан приміщення, коли воно передавалось орендарю, та стан приміщення на момент, коли строк дії договору оренди закінчився, з урахуванням проведеного ремонту відповідачем.

Відповідно, колегія суддів вважає, що на підставі наявних доказів неможливо встановити наявність понесених збитків, у вигляді витрат на ремонт приміщення.

Виходячи з викладеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у сукупності з висновком будівельно-технічної експертизи № 6 від 20.04.2018, на підставі ст.ст. 76-79, 86, 104 ГПК України, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для віднесення встановленої висновком експертизи вартості відновлення приміщення на рахунок відповідача, оскільки матеріали справи не містять обґрунтованих доказів того, що відновлювальний ремонт приміщення, розрахований експертом, відновить приміщення саме до того стану, в якому воно передавалось в оренду ФОП Макієвській О.В.

За таких обставин, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належним чином не було передано приміщення відповідно до розділу 7 договору, порушені умови договору, передбачені п. 7.4. договору оренди.

При цьому, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять кошторису або укладеної між сторонами додаткової угоди, погодженої з Орендодавцем на проведення ремонтних робіт з зазначенням переліку та вартості робіт.

З наданих відповідачем доказів, як-то накладні, товарні чеки на придбання будівельних матеріалів, не вбачається, що всі товари були придбані саме для ремонту орендованого приміщення.

Крім того, у даній справі не оскаржується здійснений відповідачем ремонт, позивач зазначає про те, що приміщення звільнено у гіршому стані, ніж було отримано орендарем, проте, враховуючи відсутність кошторису на проведення ремонту та доказів стану приміщення, судова колегія не вбачає підстав для стягнення збитків, зазначених позивачем, на підставі висновку експертизи, якому судом надана критична оцінка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вартість здійсненого позивачем ремонту після звільнення відповідачем орендованого приміщення не доводить наявності нанесених збитків, адже їх неможливо визначити через відсутність можливості співставити стан звільненого приміщення із станом, коли воно передавалось в оренду.

При цьому, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно заявленої до стягнення суми збитків понесених у зв`язку з неодержанням прибутку (упущена вигода) у розмірі 18000,00 грн.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 147 Господарського кодексу України (далі ГК України), збитки, завдані суб`єкту господарюванні порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовано ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини .

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, наявність якої має бути доведена позивачем.

Для визначення юридичних підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, суду необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, вину відповідача.

Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 2 Роз`яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди" від 01.04.94 № 02-5/215, крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Пунктом 6 Роз`яснень зазначено, що для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене позивач повинен довести, що шкода заподіяна відповідачем саме не виконанням ним умов договору, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розміром відшкодування. При цьому, встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками.

Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу вимоги щодо стягнення збитків понесених у зв`язку з неодержаним прибутком (упущена вигода), посилається на положення статті , 623, 1166 ЦК України, а обґрунтовуючи свою вимогу про стягнення упущеної вигоди зазначає, що внаслідок вчинення відповідачем неправомірних дій, які виразились в тому, що позивач одразу після виявлення пошкодження цілісності приміщення відповідачем, розпочав ремонтні роботи, направлені на відновлення функціонування приміщення та приведення його до такого стану, у якому його можна було б експлуатувати та отримувати дохід від експлуатації. Позивач був вимушений робити ремонт приміщення власним коштом. Ремонтні роботи тривали протягом 6 (шести) місяців та були закінчені 01.11.2018р. Виходячи з цих обставин, за вказаний період часу відповідач був позбавлений можливості здавати в оренду вказане приміщення чи в будь-який інший спосіб отримувати дохід від експлуатації приміщення, що стало можливим з вини недобросовісного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Тобто позивач у період часу з 05.04.2018р. по 01.11.2018р. не мав змоги одержувати дохід з вини відповідача. Розрахунок (упущеної вигоди) додано позивачем до позовної заяви (а.с. 58-59).

Наявні матеріали цієї господарської справи свідчать, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку суми доходів (прибутку), які позивач міг би одержати за звичайних обставин від здачі орендних площ, однак після пошкодження цілісності орендованого приміщення, позивач був вимушений робити ремонт приміщення власним коштом протягом 6 місяців, а тому за вказаний період часу позивач був позбавлений можливості здавати в оренду вказане приміщення чи в будь який інший спосіб отримувати дохід від експлуатації приміщення

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що у наданих позивачем розрахунках не враховані витрати, а враховано лише чистий прибуток, тому розрахунки завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди є припущенням, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними первісними бухгалтерськими документами, які (документи) б свідчили про нанесення шкоди позивачу у вигляді упущеної вигоди у розмірі 180000,00 грн. саме відповідачем.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат пов`язаних із залученням експерта у розмірі 3500,00 грн., оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів (платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, банківська виписка), які б підтверджували понесення позивачем реальних витрат у розмірі 3500,00 грн., які позивач поніс у зв`язку із оплатою експертизи. Крім того, судова колегія не приймає зазначений висновок експертизи у якості належного доказу по справі.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в частині заборгованості з орендної плати, внаслідок чого судове рішення Господарського суду Херсонської області від 03.05.2019 р. по справі № 923/43/19 підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення.

Позов слід частково задовольнити, та стягнути з Фізичної особи - підприємця Макієвської Олени Вікторівни на користь Фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни 22 000 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення, від 05.05.2015 року, пені у розмірі 4048,00 грн., 3% річних у розмірі 542,47 грн.

В решті позову слід відмовити з огляду на недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, ст. 277, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Макієвської Олени Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 03.05.2019 р. по справі №923/43/19 частково скасувати.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Макієвської Олени Вікторівни на користь Фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 05.05.2015 року, пеню у розмірі 4048,00 (чотири тисячі сорок вісім) грн., 3% річних у розмірі 542,47 (п`ятсот сорок дві грн. сорок сім коп.) грн.

В решті позову - відмовити.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.11.2019 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош
Судді Г.І. Діброва
Н.М. Принцевська