ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № Б8/142-12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Огородніка К.М.

за участю секретаря судового засідання : Громак В.О.

за участю представників: ОСОБА_1 - адвоката Софійського С.Ю., АТ "Київоблгаз" - адвоката Мордатенка К.Л., ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" - адвоката Мусієнка Г.І., ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." - адвоката Слюсара В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019

у справі № Б8/142-12

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю " ВІК-Р.С.Ф"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна-Інвест-Буд"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.03.2018 у справі № Б8/142-12 (суддя Лопатін А.В.) задоволено заяву ліквідатора банкрута - ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." арбітражного керуючого Віскунова О.В. та застосовано наслідки недійсності правочину, а саме, договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладеного 27.05.2016 між ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." та ТОВ "Фортуна-Інвест-Буд", посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Малим О.С. за №679; зобов`язано ТОВ "Фортуна-Інвест-Буд" повернути у власність ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." майно, згідно переліку, а саме, споруди (не внесені до витягу), зокрема, димова труба №6; основні засоби (інвентар, прилади та інструменти); техніка (марка, модель/інвентарний номер/ рік), транспорт (марка, модель, тип транспортного засобу рік випуску/інв.№/серія та номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу/номер шасі (кузова), номер двигуна); запасні частини (найменування/фактична кількість); машини та обладнання; стягнуто з ТОВ "Фортуна-Інвест-Буд" на користь ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." - 3200 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, 14.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційної скаргою, в якій просив частково скасувати ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відновити становище скаржника, яке існувало до порушення, шляхом видалення із переліку майна димової труби № 6, яке повернуто у власність банкрута - ТОВ "ВІК-Р.С.Ф.".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 у справі № Б8/142-12 (судді : Пантелієнко В.О., Грек Б.М., Верховець А.А.) відхиллено клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.03.2018. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.03.2018 у справі № Б8/142-12 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 у справі № Б8/142-12 скасувати, направивши дану справу до Північного апеляційного господарського суду для відкриття апеляційного провадження.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції скаржник посилається на неврахування апеляційним судом положень ч. 1 ст. 254, ч. 2 ст. 261 ГПК України, оскільки в даному випадку апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 14.03.2018 подано особою, а саме, ОСОБА_1 , якого не було повідомлено про розгляд справи, не залучено до участі у справі, при цьому ухвалено рішення про його права та обов`язки, а тому з урахуванням зазначеного, на думку скаржника, апеляційний господарський суд помилково застосував п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

У відзиві ліквідатор банкрута - ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." арбітражний керуючий Віскунов О.В. просить оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду про відмову у відкритті апеляційного провадження залишити без змін, як таку що прийнята з урахуванням всіх обставин справи та вимог процесуального права.

Протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 09.07.2019 для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № Б8/142-12 визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Білоуса В.В., Огородніка К.М. та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2019 у справі у справі № Б8/142-12 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019, розгляд справи призначено на 06.11.2019 на 09:45 год.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника скаржника та представників кредиторів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.03.2018 ухвалою Господарського суду Київської області у справі № Б8/142-12 заяву ліквідатора банкрута - ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." задоволено, застосовані наслідки недійсності правочину, а саме: договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладеного 27.05.2016 між ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." та ТОВ "Фортуна-Інвест-Буд", зобов`язано ТОВ "Фортуна-Інвест-Буд" повернути у власність банкрута, серед іншого, димову трубу № 6.

У червні 2019 ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на зазначену вище ухвалу місцевого господарського суду від 14.03.2018, у якій просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанцій скасувати в частині повернення у власність банкрута - ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." майна, зокрема, димової труби № 6, оскільки за договором купівлі-продажу від 01.06.2016, укладеного між ТОВ "Фортуна-Інвест-Буд" та ОСОБА_1 , останній придбав це майно та надалі передав у тимчасове платне користування іншим особам, проте ОСОБА_1 не було залучено до участі у даній справі, при цьому оскаржуване ним судове рішення від 14.03.2018, стосується його майнових прав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.03.2018 у даній справі залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, зобов`язано ОСОБА_1 зазначити конкретну дату, коли він дізнався про оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

У клопотанні про усунення недоліків, ОСОБА_1 зазначив, що з 10.04.2019 йому стало відомо про існування оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області від 14.03.2018 у даній справі, враховуючи отримане поштове відправлення № 735 з позовною заявою разом з додатками до неї від ліквідатора банкрута - ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." арбітражного керуючого Віскунова О.В., в яких і містилась копія оскаржуваної ухвали.

В подальшому, 09.07.2019 ухвалою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на зазначену вище ухвалу місцевого господарського суду повторно залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, зазначити причини пропуску 10-ти денного строку на апеляційне оскарження судового рішення з дати - 10.04.2019.

У клопотанні про усунення недоліків від 22.07.2019, ОСОБА_1 зазначив, що він не був залучений до участі у справі та не є особою обізнаною в правових питаннях, а тому пославшись на положення ст. ст. 254, 256. 261 ГПК України, скаржник просив зазначені у його клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнати поважними поновити зазначений строк.

Перевіривши фактичні обставини та доводи ОСОБА_1 щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та встановивши, що ОСОБА_1 ще у лютому 2019 було відомо про прийняття оскаржувано ухвали господарського суду Київської області від 14.03.2018, враховуючи наявний у справі лист ОСОБА_1 № 3/2-19 від 21.02.2019 адресований приватному виконавцю виконавчого округу Черкаської області Недоступу Д.М., апеляційний господарський суд дійшов висновку, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 14.03.2018 не є поважними.

Відтак, з огляду на встановлене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 14.03.2018 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропущено строк на апеляційне оскарження оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області у справі № Б8/142-12 з неповажних причин, а тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Строки на апеляційне оскарження судових рішень визначені ст. 256 ГПК України.

За ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Поновлення та продовження процесуальних строків розглядається судом відповідно до вимог ст.119 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

У справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному контексті також слід враховувати іншу правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно якої сторони, в розумні інтервали часу, мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Відтак, відмовляючи у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Враховуючи встановлене апеляційним судом та з урахуванням наведеного вище, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції що ОСОБА_1 не надано належних доказів поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 14.03.2018 та неможливості подання ним апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції у найкоротший строк з часу, коли він дізнався про оскаржуване судове рішення, внаслідок чого апеляційним господарським судом обгрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 14.03.2018 у справі № Б8/142-12, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 у справі № Б8/142-12 постановлена у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 314, 315, 317 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 у справі № Б8/142-12 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Огороднік К.М.