РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2019 р.Справа № 910/5423/19

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк

"ТК КРЕДИТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРОФІС

ЛІМІТЕД"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю

"ПАСАМ"

про стягнення 130 000,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ТК КРЕДИТ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" (далі - відповідач) про стягнення 130 000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 393/2 від 23.04.2015р. в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Ухвалою суду від 26.04.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

15.05.2019 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 20.05.2019 р. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 19.06.2019 р.

23.05.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.06.2019 р. від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 19.06.2019 р. відкладено підготовче засідання на 16.07.2019 р.

11.07.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.07.2019 р. від відповідача надійшла заява про забезпечення судових витрат.

Ухвалою від 16.07.2019 р. позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ТК КРЕДИТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" про стягнення 130 000,00 грн. залишено без руху, встановлено Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ТК КРЕДИТ" строк на усунення недоліків позовної заяви - два дні з моменту отримання даної ухвали суду, встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належних доказів сплати судового збору у розмірі 1 950 грн.

05.08.2019 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків та розгляд справи без участі представника.

06.08.2019 р. від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з не усуненням недоліків у встановлений судом строк.

Оскільки позивач усунув недоліки в межах встановленого судом строку, ухвалою від 13.08.2019 р. підготовче засідання призначено на 04.09.2019 р.

Ухвалою від 04.09.2019 р. задоволено клопотання відповідача від 12.07.2019р. про забезпечення судових витрат, вжито заходи забезпечення судових витрат шляхом зобов`язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ТК КРЕДИТ" внести на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва попередньо визначену суму судових витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 26 650 (двадцять шість тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп., у строк до 09.09.2019 р.

Протокольною ухвалою від 04.09.2019 р. підготовче засідання відкладено на 10.09.2019 р.

10.09.2019 р. від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 10.09.2019 р. представник позивача подав докази внесення коштів на депозитний рахунок суду згідно з ухвалою від 04.09.2019 р.

У підготовчому засіданні 10.09.2019 р. суд розглянув заяву відповідача від 03.06.2019 р. про зупинення провадження у справі, та встановив наступне.

У вказаній заяві відповідач просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення справи Окружного адміністративного суду міста Києва №640/8597/19 за позовом ТОВ "Інтерофіс Лімітед" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, збовязання вчинити дії.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд не вбачає неможливості розгляду даної справи до вирішення справи Окружного адміністративного суду міста Києва №640/8597/19, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у даній справі Господарського суду міста Києва.

За таких обставин, протокольною ухвалою від 10.09.2019 р. суд відмовив у задоволенні заяви відповідача від 03.06.2019 р. про зупинення провадження у справі; задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав підготовче засідання на 08.10.2019 р.

18.09.2019 р. від відповідача надійшли заява про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про повернення позовної заяви без розгляду.

08.10.2019 р. від позивача надійшли заява про залучення доказів у справі та заперечення проти заяви про залучення третьої особи.

Ухвалою від 08.10.2019 р. залишено без розгляду клопотання відповідача від 18.09.2019 р. про повернення позовної заяви; задоволено клопотання відповідача від 18.09.2019 р. про залучення третьої особи; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАСАМ" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; встановлено третій особі строк для подання пояснень по суті спору до 28.10.2019 р.; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2019 р.

У судовому засіданні 05.11.2019 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову повністю заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 05.11.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

23.04.2015 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ТК КРЕДИТ" (АТ КБ "ТК КРЕДИТ", Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" (Позичальник) було укладено Кредитний договір №393/2 (далі - Договір), з подальшими змінами і доповненнями, внесеними відповідними додатковими угодами.

Відповідно до п. 1.1. Договору Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється (надалі - кредит), з лімітом кредитування, на строк та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором.

Пунктами 1.2. - 1.4. Договору (в редакції додаткового договору №1 від 30.04.2015 р.) встановлено: ліміт кредитування: 7 000 000,00 грн.; строк користування кредитом: з "23" квітня 2015 року по "22" квітня 2016 року (включно); плата за користування кредитом у вигляді процентів (надалі - "процентна ставка") становить 18 % процентів річних.

За умовами п. п. 3.1., 3.2. Договору (в редакції Додаткового договору №4 від 12.10.2015 р.), проценти за користування кредитом нараховуються на дату їх сплати, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно п. 1.4. цього Договору, на суму загальної заборгованості за кредитом протягом усього строку наявності такої заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. При цьому день надання кредиту враховується, а день його повернення не враховується при нарахуванні процентів. Проценти нараховуються щомісяця на суму заборгованості за кредитом, що фактично надана Позичальнику і не повернена Банку, протягом всього строку наявності такої суми, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом. Проценти за користування кредитними коштами за період з "23" квітня 2015 року по "31" серпня 2015 року підлягають сплаті Позичальником щомісячно до "10" (десятого) числа (включно) поточного місяця за попередній місяць; проценти за користування кредитними коштами за період з "01" вересня 2015 року по "30" вересня 2015 року сплачуються Позичальником по "09" листопада 2015 року (включно); проценти, нараховані з "01" жовтня 2015 року і до кінця строку дії Кредитного Договору, підлягають сплаті Позичальником щомісячно до "10" (десятого) числа (включно) поточного місяця за попередній місяць та в момент повного погашення кредиту.

Пунктами 4.1. - 4.5. Договору сторони погодили, що 4повсрнення Кредиту здійснюється по "22" квітня 2016 року (включно). Платежі згідно п. п. 3.2., 4.1. цього Договору здійснюються в повному розмірі. Сторони встановлюють наступну черговість погашення заборгованості за цим Договором:

- заборгованість за простроченими процентами/ комісіями (які не погашені в термін, установлений Договором);

- прострочена заборгованість за кредитом;

- поточна заборгованість за процентами, строк сплати яких настав;

- поточна заборгованість за кредитом;

- пеня за порушення строків погашення заборгованості;

- інші штрафні санкції, передбачені цим Договором;

- відшкодування витрат Банку, пов`язаних із забезпеченням виконання (нотаріальних послуг у разі вчинення нотаріусом виконавчого напису, державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі судового розгляду справи тощо). Сторони погоджуються, що Банк має право змінювати вищезазначену черговість погашення заборгованості в односторонньому порядку. Платежі згідно п.п. 3.2., 4.1. цього Договору, вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежів в повному розмірі надійшла на рахунок Банку в день, вказаний у п.п. 3.2., 4.1., цього Договору. Якщо цей день не є банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного банківського дня. При цьому проценти за Кредитом нараховуються та сплачуються також і за період від дня, що не є банківським, до наступного банківського дня. Всі платежі по цьому Договору повинні надходити в Банк у встановлених сумах без будь-яких відрахувань та утримань в рахунок будь-яких комісійних, мита, внесків чи інших зборів. Вказані відрахування та утримання, якщо вони все-таки здійснюються, в будь-якому випадку здійснюються за рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 6.1. Договору, у випадку ненадходження на рахунок Банку суми кредитних коштів, процентів за користування ним комісії в строки, визначені у п.п. 1.3, 3.2, 4.1, та 8.2 цього Договору, Позичальник, незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язань за цим Договором, сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення. При цьому кількість днів року приймається рівною фактичній кількості днів у році.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк надав ТОВ "Інтерофіс Лімітед" кредитні кошти на суму 7 000 000,00 грн., проте відповідач свої зобов`язання з повернення таких коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконував.

Звертаючись до суду, Банк зазначає, що станом на дату подання позовної заяви загальна сума заборгованості відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 11 090 684,97 гривень, з яких 7 000 000,00 гривень - заборгованість по кредиту (прострочена); 4 090 684,97 гривень - заборгованість по процентах (прострочена).

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача частину кредитної заборгованості за Кредитним договором у сумі 130 000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що позивач вказує, що станом на 22.04.2019 року заборгованість відповідача складала 11 090 684,97грн., з яких: 7 000 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 4 090 684,97 грн. - прострочена заборгованість по процентах, та просить суд стягнути з відповідача частину кредитної заборгованість у розмірі 130 000,00 грн., проте не визначив природу таких коштів (заборгованість по тілу кредиту чи по процентах) та період, за яких стягуються вказані кошти.

Також, відповідач зазначає, що 09 лютого 2016 року постановою № 60/БТ Правління Національного банку України АТ КБ "ТК КРЕДИТ" віднесено до категорії неплатоспроможних; на виконання Постанови № 60/БТ Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб того ж дня прийнято рішення № 133 про запровадження тимчасової адміністрації в АТ КБ "ТК КРЕДИТ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. 07 квітня 2016 року Правління Національного банку України прийнято постанову №241 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ КБ "ТК КРЕДИТ", на виконання якої Фондом прийнято рішення № 493 від 08 квітня 2016 року "Про початок процедури ліквідації АТ КБ "ТК КРЕДИТ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Наведені обставини, на думку відповідача, виключають можливість ТОВ "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" виконувати будь-яке грошове зобов`язання, у тому числі за Договором № 393/2.

Також, ТОВ "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" зазначає, що невиконання будь-яких грошових зобов`язань з 09 лютого 2016 року з боку ТОВ "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" сталося саме з вини АТ КБ "ТК КРЕДИТ", що підтверджується судовими рішеннями по адміністративній справі №805/1312/16-а, тобто, у даному випадку мало місце прострочення кредитора.

Крім того, ТОВ "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" вважає, що мав місце пропуск позовної давності, та вказує, що сплинув строк позовної давності зі сплати процентів за користування кредитом за січень 2016 року в сумі 107 013,70грн. (строк оплати по 10.02.2016р.), лютий 2016 року в сумі 100 109,59грн. (строк оплати по 10.03.2016р.) та березень 2016 року в сумі 107 013,70грн. (строк оплати по 10.04.2016р.), всього - 314 136,99 грн.

Відповідач також вказує, що оскільки ціна позову АТ КБ "ТК КРЕДИТ" до ТОВ "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" складає 130 000,00 грн., останній просить суд застосувавши строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 130 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.2 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатом розгляду даної справи суд встановив недоведеність та необґрунтованість належним чином позовних вимог, з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що станом на 22.04.2019 року заборгованість відповідача перед Банком складала 11 090 684,97грн., з яких: 7 000 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 4 090 684,97 грн. - прострочена заборгованість по процентах, та просить суд стягнути з відповідача частину кредитної заборгованість у розмірі 130 000,00 грн.

При цьому, суд встановив, що із наданих позивачем матеріалів (зокрема, розрахунку заборгованості (а.с.9) неможливо встановити природу заявлених до стягнення коштів (заборгованість по тілу кредиту чи по процентах за користування кредитом); період прострочення (у випадку стягнення процентів), неможливо здійснити перевірку правильності нарахування заявленої суми та неможливо перевірити обставини пропуску строків позовної давності за заявою відповідача.

Суд звертає увагу позивача на те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (у тому числі, щодо правової природи заявлених до стягнення коштів, періодів прострочення тощо); та на те, що суд не може перебирати на себе обов`язки сторін щодо доведення ними власних вимог і заперечень.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача частини кредитної заборгованості за Договором у сумі 130 000,00 грн. являються недоведеними, необґрунтованими та непідтвердженими належним чином і у встановленому законом порядку, а відтак такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

При цьому, ухвалою суду від 04.09.2019 р. вжито заходи забезпечення судових витрат шляхом зобов`язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ТК КРЕДИТ" внести на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва попередньо визначену суму судових витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 26 650 (двадцять шість тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Частиною 7 ст. 125 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження чи залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково в порядку, передбаченому статтями 129, 130 цього Кодексу. Невикористана частина внесеної позивачем суми повертається позивачу не пізніше п`яти днів з дня вирішення питань, зазначених у цій частині, про що суд постановляє ухвалу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, зокрема, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 129 Кодексу, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано до матеріалів справи копії: Договору №1/5 від 14.05.2019 р. про надання правової допомоги, Доручення №1 від 14.05.2019 р., Звіту №1 від 12.07.2019 р. про надання послуг з правової допомоги по справі №910/5423/19, Акту №ОУ-0000019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.07.2019 р., рахунку-фактури №СФ-0000011 від 12.07.2019 р., та платіжного доручення №280 від 12.07.2019 р. на суму 26 650,00 грн.

З урахуванням викладеного суд встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджується понесення відповідачем судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 26 650,00 грн.; і на підставі ч. 7 ст. 125 ГПК України такі витрати належить відшкодувати відповідачу за рахунок суми, внесеної позивачем на депозитний рахунок суду згідно з ухвалою від 04.09.2019р.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити повністю в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ТК КРЕДИТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАСАМ", про стягнення 130 000,00 грн.

2. Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД" у розмірі 26 650 (двадцять шість тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп. відшкодувати за рахунок суми, внесеної Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ТК КРЕДИТ" на депозитний рахунок суду за ухвалою від 04.09.2019 р.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.11.2019 р.

Суддя Н.І. Зеленіна