ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

05 листопада 2019 року м.Тернопіль Справа №921/525/19
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТАГРУП», м.Хмельницький

до відповідача: Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» «Державного агентства резерву України», м.Чортків Тернопільської області

про стягнення 154918грн,

за участю представників:

позивача: Валігура О.О., адвокат, ордер №021467 серії ХМ від 27.08.2019;

відповідача: не з`явився.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами. Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАФТАГРУП», м.Хмельницький, звернувся 15.08.2019 (згідно відтиску календарного штемпеля 13-го відділення поштового зв`язку м.Хмельницького на поштовому конверті відправлення №256) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» «Державного агентства резерву України», м.Чортків Тернопільської області, про стягнення 72210,60грн основного боргу за поставлене дизельне паливо, 3231,54грн інфляційних нарахувань, 27694,14грн 30% річних, 32852грн пені та 18930грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині проведення розрахунків за отриманий товар згідно договору поставки №191217-ХМ від 19.12.2017.

Ухвалою суду від 23.08.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.09.2019 о 10:00год., котре було відкладено 08.10.2019, а пізніше на 22.10.2019. Поряд з цим, ухвалою суду від 15.10.2019 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю НАФТАГРУП про участь його представника у підготовчому засіданні 22.10.2019 в режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду Хмельницької області.

Ухвалою від 22.10.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2019.

Ухвалою суду від 25.10.2019 задоволено клопотання позивача №15/4 від 22.10.2019 (вх.№19335 від 24.10.2019) про участь його представника у судовому засіданні 05.11.2019 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 30.10.2019 відхилено клопотання відповідача без номеру від 25.10.2019 (вх.№19549 від 29.10.2019) про участь його представника адвоката Онопко В.О. в режимі відеоконференції у судовому засіданні 05.11.2019.

24.10.2019 на адресу суду надійшла заява №15/4 від 22.10.2019 (вх.№19337) про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач, з урахуванням повного погашення відповідачем суми основного боргу, просив суд стягнути з Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» «Державного агентства резерву України» 3231,54грн інфляційних втрат, 27694,14грн 30% річних, 18930грн штрафу та 32852грн пені.

Дану заяву суд залишає без розгляду, як таку, що подана поза межами підготовчого провадження, що суперечить вимогам ч.ч.2-3 ст.46 ГПК України, та без доказів її надіслання відповідачу.

В судовому засіданні представник позивача, з урахування поданих уточнень, підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив на позов, додаткових обґрунтуваннях нарахування 30% річних, посилаючись на долучені до справи докази.

Відповідач в судове засідання не з`явився та будь яких клопотань в порядку господарського процесуального законодавства України не заявив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення від 25.10.2019 про вручення відповідного поштового відправлення.

Згідно поданого відзиву на позов відповідач заперечив заявлені позовні вимоги зазначивши, що ним не отримано рахунків на оплату, відтак відсутні підстави для вимоги про оплату штрафу. Окрім того, вказує, що вимогу про оплату товару та штрафних санкцій від 12.07.2018, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи період нарахування штрафних санкцій, отримано підприємством лише 30.08.2019, відтак обов`язок з їх сплати у підприємства виник 06.09.2019. А оскільки до 06.09.2019 основний борг сплачено, то підстав для сплати штрафних санкцій відсутні. Просить врахувати ту обставину, що оскільки борг погашено повністю; оплату здійснено без значних затримок; відповідальність у вигляді 30% річних за користування коштами у значній мірі є завищеною, оскільки фактично відсоткова ставка по кредитам, що надаються установами банків суб`єктам господарювання, коливається від 19% до 21% річних; позивач не поніс значних збитків через порушення відповідачем терміну оплати боргу, оскільки вказане порушення не носило тривалий характер; враховуючи стан підприємства відповідача, яке є державним, на підставі ст.233 ГПК України, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, які застосовані позивачем.

Оскільки судом явка сторін не визнавалася обов`язковою, неявка сторони, належним чином повідомленої про судове засідання, відповідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, не є підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути спір в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в сукупності, господарський суд встановив наступні обставини.

19.12.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «НАФТАГРУП» як Постачальником та Державним підприємством «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України як Покупцем укладено договір поставки №191217-ХМ (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцю нафтопродукти (товар), а Покупець зобов`язався прийняти та сплатити їх вартість на умовах даного договору.

Згідно положень п.2.1 Договору передача Товару Покупцю здійснюється на умовах EXW (склад Постачальника) СРТ (термінал покупця), згідно правил Інкотермс 2010 за адресою, вказаною у Специфікаціях.

Кількість, асортимент та ціну кожної партії товару сторонами узгоджено у Специфікаціях (форма Специфікації - додаток №1 до договору), видаткових накладних, які є невід`ємними частинами договору, та складаються Постачальником та підтверджується шляхом підписання Покупцем на умовах даного договору. Кожна наступна Специфікація не відміняє і не припиняє дію попередніх Специфікацій ні повністю, ні частково, якщо інше не зазначено в ній (п.п.1.1, 2.1, 2.7, 2.8, 8.1 договору).

У п.2.3 визначено, що передача товару Покупцю здійснюється в порядку і строки, визначені у Специфікації з подальшою передачею видаткової накладної. Датою виникнення права власності на товар у Покупця є дата підписання видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної з подальшою передачею видаткової накладної (п.2.2 договору).

Прийняття товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкції «Про порядок приймання,транспортування, зберігання, відпуску, та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» (п.2.5 договору).

Згідно п.3.1 договору ціна на товар формується постачальником і обумовлюється сторонами на день підписання Специфікації та зазначається у самій Специфікації. Ціна цього договору складається із загальної вартості товару, що поставляється за цим договором протягом терміну дії договору і орієнтовно складає грн +/- 10% в тому числі ПДВ.

Умовами договору поставки передбачено можливість оплати товару 100% згідно виставленого постачальником рахунку. Водночас, у п.3.3 договору встановлено право відвантажити товар без попередньої оплати. В такому разі покупець зобов`язаний оплатити товар у термін, що не перевищує 3 (трьох) банківських днів та/або протягом строку передбаченому у Специфікації до договору. Датою розрахунку є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок (поточний) рахунок Покупця (п.3.9 договору).

Зобов`язання постачальника по поставці товару виникає тільки після підписання сторонами Специфікації (п.2.8 договору). На кожну партію товару Постачальником виписується окремий рахунок-фактура . Розрахунки за товар здійснюються в національній валюті України гривні, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий (поточний рахунок) Постачальника (п.3.6 договору).

Також сторонами встановлено відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов даного договору. Так, п.4.3 договору передбачено, що у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом терміну зазначеному у п.п.3.3 цього договору та з урахуванням ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання

Пунктом 4.4.4 договору передбачено, що у випадку порушення покупцем умов п.3.2, п.3.8 цього договору чи умов, визначених у Специфікації в частині порядку оплати та проведення розрахунку постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику додатковий штраф у розмірі 10% від вартості товару за відповідною Специфікацією. Штраф сплачується протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги покупцем.

У пункті 4.10 договору Сторони прийшли до згоди, що при не своєчасній оплаті товару (порушення п.3.3 договору) не зарахована грошова сума є сумою, якою користується покупець та належить постачальнику і за користування якою постачальник має право нарахувати, а покупець в такому випадку зобов`язується сплатити відсотки за час користування коштами постачальника в розмірі 30% (тридцять відсотків) річних. Крім того, покупець на вимогу постачальника, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Даний договір набирає чинності по відношенню до конкретної партії товару з моменту підписання сторонами Специфікації та/або видаткової накладної на партію товару та діє протягом одного року, а частині здійснення розрахунків до повного виконання грошових зобов`язань (п.7.1 договору).

Як зазначено позивачем і це вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки ТОВ «НАФТАГРУП» в період з 05.01.2018 по 18.12.2018 було поставлено, а Чортківським комбінатом хлібопродуктів отримано дизельне паливо ЄВРО СОРТ Е клас К5 згідно Специфікацій до договору: від 05.01.2018 в кількості 7100л на загальну суму 195605грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 10.01.2018; від 23.01.2018 в кількості 7000л на загальну суму 192850грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 25.01.2018; від 06.03.2018 в кількості 6000л на загальну суму 158976грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 10.03.2018; від 21.03.2018 в кількості 7100л на загальну суму 193475грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 22.03.2018; від 20.04.2018 в кількості 5000л на загальну суму 127500грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 22.04.2018; від 28.04.2018 в кількості 4020л на загальну суму 107535грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 29.04.2018; від 17.05.2018 в кількості 7000л на загальну суму 189000грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 18.05.2018; від 31.05.2018 в кількості 7100л на загальну суму 188150грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 01.06.2018; від 21.06.2018 в кількості 4000л на загальну суму 100000грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 22.06.2018; від 24.07.2018 в кількості 8000л на загальну суму 220032грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 25.07.2018; від 17.08.2018 в кількості 5000л на загальну суму 137520грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 17.08.2018; від 07.09.2018 в кількості 6000л на загальну суму 172512грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 10.09.2018; від 21.09.2018 в кількості 4000л на загальну суму 115824грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 26.09.2018; від 03.10.2018 в кількості 7100л на загальну суму 226887,60грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 05.10.2018; від 22.10.2018 в кількості 3700л на загальну суму 122100грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 25.10.2018; від 31.10.2018 в кількості 2500л на загальну суму 81240грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 01.11.2018; від 01.11.2018 в кількості 6500л на загальну суму 211224грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 02.11.2018; від 22.11.2018 в кількості 5000л на загальну суму 162480грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 23.11.2018; від 18.12.2018 в кількості 6000л на загальну суму 189300грн (з ПДВ) з відстрочкою платежу до 20.12.2018.

Також, відповідно до п.3.7 договору постачальником на кожну партію товару в день підписання Специфікацій виписано окремі рахунки-фактури, котрі відповідачем отримано нарочно, про що зазначено у Специфікаціях (п.6).

Факт отримання відповідачем товару підтверджується також видатковими накладними №РН-0000014 від 05.01.2018 (7100л палива на загальну суму 195605грн), №РН-0000120 від 23.01.2018 (7000л палива на суму 192850грн), №РН-0000391 від 06.03.2018 (6000л палива на суму 158976грн), №РН-0000474 від 21.03.2018 (7100л палива на суму 193475грн), №РН-0000730 від 20.04.2018 (5000л палива на суму 127500грн), №РН-0000806 від 28.04.2018 (4020л палива на суму 107535грн), №РН-0000988 від 17.05.2018 (7000л палива на суму 189000грн), №РН-0001099 від 31.05.2018 (7100л палива на суму 188150грн), №РН-0001259 від 21.06.2018 (4000л палива на суму 100000грн), №РН-0001545 від 24.07.2018 (8000л палива на суму 220032грн), №РН-0001830 від 17.08.2018 (5000л палива на суму 137520грн), №РН-0002061 від 07.09.2018 (6000л палива на суму 172512грн), №РН-0002216 від 21.09.2018 (4000л палива на суму 115824грн), №РН-0002364 від 03.10.2018 (7100л палива на суму 226887,60грн), №РН-0002580 від 22.10.2018 (3700л палива на суму 122100грн), №РН-0002716 від 31.10.2018 (2500л палива на суму 81240грн), №РН-0002717 від 01.11.2018 (6500л палива на суму 211224грн), №РН-0002971 від 22.11.2018 (5000л палива на суму 162480грн), №РН-0003192 від 18.12.2018 (6000л палива на суму 189300грн), а також товарно-транспортними накладними №000000014 від 05.01.2018, №00000120 від 23.01.2018, №00000391 від 06.03.2018, №00000474 від 21.03.2018, №00000730 від 20.04.2018, №00000806 від 28.04.2018, №00000988 від 17.05.2018, №0001099 від 31.052018, №0001259 від 21.06.2018, №0001545 від 24.07.2018, №0001830 від 17.08.2018, №0002061 від 07.09.2018, №0002216 від 21.09.2018, №0002364 від 03.10.2018, №0002580 від 22.10.2018, №0002716 від 31.10.2018, №0002717 від 01.11.2018, №0002971 від 22.11.2018, №0003192 від 18.12.2018. Таким чином, відповідачем отримано у власність дизельне паливо, загальною вартістю 3092210,60грн.

Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні містять підписи уповноважених представників обох сторін без зауважень, а їх підписи скріплено відтисками печаток юридичних осіб.

По здійснених господарських операціях з поставки товару було складено податкові накладні та в подальшому зареєстровано в автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронних документів ДФС України», копії накладних №123 від 18.12.2018, №5 від 01.11.2018, №260 від 22.11.2018, №429 від 31.10.2018, №295 від 22.10.2018, №50 від 03.10.2018, №236 від 21.09.2018, №65 від 07.09.2018, №203 від 17.08.2018, №210 від 24.07.2018, №157 від 21.06.2018, №270 від 31.05.2018, №156 від 17.05.2018, №294 від 28.04.2018, №197 від 20.04.2018, №104 від 21.03.2018, №20 від 06.03.2018, №108 від 23.01.2018, №26 від 05.01.2018 містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що поставка товару здійснювалася позивачем без попередньої оплати, тобто на підставі п.3.3 договору, відповідно до якого оплата мала бути проведена протягом визначеного у Специфікаціях строку

Відповідачем були порушені зобов`язання з оплати поставленого товару та здійснено оплату частково на загальну суму 3020000грн, що підтверджується платіжними дорученнями №4052 від 31.01.2018 на суму 50000грн, №4293 від 05.03.2018 на суму 150000грн, №4416 від 20.03.2018 на суму 150000грн, №22 від 18.04.2018 на суму 160000грн, №23 від 19.04.2018 на суму 50000грн, №31від 20.04.2018 на суму 50000грн, №4684 від 27.04.2018 на суму 50000грн, №99від 03.05.2018 на суму 100000грн, №206 від 16.05.2018 на суму 120000грн, №4737 від 22.05.2018 на суму 150000грн, №348 від 31.05.2018 на суму 50000грн, №502 від 14.05.2018 на суму 80000грн, №798 від 25.07.2018 на суму 150000грн, №1016 від 20.08.2018 на суму 100000грн, №1142 від 06.09.2018 на суму 100000грн, №1240від 21.09.2018 на суму 100000грн, №1344від 02.10.2018 на суму 150000грн, №1367 від 03.10.2018 на суму 100000грн, №1534 від 24.10.2018 на суму 100000грн, №1593 від 30.10.2018 на суму 300000грн, №1637 від 01.11.2018 на суму 100000грн, №1706від 07.11.2018 на суму 100000грн, №1851 від 21.11.2018 на суму 100000грн, №1880 від 23.11.2018 на суму 50000грн, №2051 від 18.12.2018 на суму 10000грн, №2048 від 18.12.2018 на суму 90000грн, №2463 від 08.02.2019 на суму 50000грн, №2492від 12.02.2019 на суму 50000грн, №2677 від 12.03.2019 на суму 50000грн, №2825 від 27.03.2019 на суму 50000грн, №2868 від 29.03.2019 на суму 30000грн, №3074 від 19.04.2019на суму 50000грн, №3804 від 09.08.2019 на суму 10000грн, №3815 від 12.08.20198 на суму 10000грн, №3838 від 14.08.2019 на суму 10000грн. Тобто, допустивши заборгованість по останній Специфікації від 18.12.2019 (189300грн) на суму 72210,60грн (3092210,60-3020000).

З метою врегулювання спору позивачем надіслано 15.07.2019 (згідно опису вкладення до цінного листа та накладної на поштове відправлення №430) відповідачу вимогу №7 від 12.07.2018 про сплату у семиденний строк існуючої заборгованості, а також, у зв`язку з порушенням строків оплати переданого товару, згідно п.п.4.3, 4.4.4, 4.10 договору, також 30% річних, штрафу, пені та інфляційних нарахувань. Дана вимога відповідачем отримана 30.08.2019, що не заперечується відповідачем у справі, навпаки, підтверджується у відзиві.

У зв`язку з порушенням майнових прав на суму боргу (72210,60грн) позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення боргу, а також інфляційних втрат, 30% річних, штрафу та пені.

Судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем сплачено суму основного боргу, на підтвердження чого долучено копії платіжних доручень №3858 від 15.08.2019 на суму 10000грн, №3881 від 29.08.2019 на суму 10000грн, №3901 від 21.08.2019 на суму 10000грн, №3966 від 28.08.2019 на суму 20000грн, №3972 від 29.08.2019 на суму 22210,60грн, у зв`язку з чим позивач в судовому засіданні по розгляду спору по суті уточнив позовні вимоги та зазначив, що спір між сторонами щодо вимоги про стягнення 72210,60грн боргу відсутній. Тому, просив суд стягнути з Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» «Державного агентства резерву України» 3231,54грн інфляційних втрат, 27694,14грн 30% річних, 18930грн штрафу та 32852грн пені у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати дизельного палива, визначених сторонами у договорі.

Відповідач дані вимоги не визнав та наголосив, що вимогу позивача про погашення заборгованості підприємством отримано лише 30.08.2019, тобто після звернення позивача до суду з відповідним позовом та після повної оплати вартості товару. Отже, підприємством така вимога виконана без порушення семиденного строку (борг сплачено 29.08.2019), тому дані обставини виключають можливість для застосування відповідальності до Підприємства у вигляді штрафних санкцій. Водночас, відповідач просив суд зменшити суму нарахованих штрафних санкцій, оскільки такі є надмірно великими порівняно із сумою боргу, який повністю погашено.

Оцінивши подані докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. При цьому, суд виходив з таких міркувань.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як Покупцем, умов договору поставки в частині проведення оплати отриманого ним у власність товару .

Господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов`язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави дійти висновку, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін. Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Частиною 1 статті 694 ЦК України передбачено можливість купівлі-продажу товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

В силу приписів ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, що не заперечено відповідачем у справі належними та допустимими доказами, Товариством з обмеженою відповідальністю «НАФТАГРУП» свої зобов`язання згідно договору виконано, поставивши в період з 05.01.2018 року по 18.12.2018 товар на загальну суму 3092210,60грн, однак відповідач порушив договірні зобов`язання, не провівши оплати в повному обсязі за отримані нафтопродукти згідно виставлених комбінату рахунків-фактур без номеру від 05.01.2018, 23.01.2018, 06.03.2018, 21.03.2018, 20.04.2018, 28.04.2018, 17.05.2018, 31.05.2018, 21.06.2018, 24.07.2018, 17.08.2018, 07.09.2018, 21.09.2018, 03.10.2018, 22.10.2018, 31.10.2018, 01.11.2018, 22.11.2018, 18.12.2018 у строк, передбачений у Специфікаціях до договору поставки, внаслідок чого станом на 15.08.2019 заборгованість відповідача згідно Договору поставки №191217-ХМ від 19.12.2017 становила 72210,60грн., тобто по оплаті вартості товару, поставленого згідно видаткової накладної №РН-0003192 від 18.12.2018 на загальну суму 189300грн, строк оплати якого у Специфікації від 18.12.2018 визначено - до 20.12.2018.

Надіслана 15.07.2019 на адресу відповідача претензія-вимога №7 від 12.07.2018 з проханням вжити заходів щодо погашення заборгованості в семиденний строк, яка станом на момент оформлення претензії складала 102210,60грн боргу та 58301,40грн нарахованих санкцій, залишена КХП без відповіді та повного задоволення.

Наведене послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем 15.08.2019 сплачено 10000грн, 20.08.2019 10000грн, 21.08.2019 10000грн, 28.08.2019 20000грн, 29.08.2019 22210,60грн. Дані обставини підтверджуються копіями платіжних доручень, що містяться в справі, а також не заперечуються сторонами. Таким чином, основний борг є погашеним в повному обсязі, тобто спір між сторонами на момент прийняття рішення відсутній в цій частині вимог, відтак, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) нормами статті 610 ЦК України встановлено як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання, вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту умов договору поставки (п.7.1) такий набув чинності з моменту підписання сторонами договору, відповідної Специфікації та/або видаткової накладної на дану партію товару та діє протягом одного року, а в частині здійснення розрахунків до повного виконання грошових зобов`язань.

Оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 30% річних, суд враховує, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобов`язанням, відтак, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі №6-40цс11).

Позивачем заявлено до стягнення 3231,54грн інфляційних нарахувань за період з 21.12.2018 по 14.08.2019 (помісячно).

Здійснивши власний арифметичний помісячний розрахунок суми інфляційних нарахувань, суд вважає, що розрахунок позивача є вірним, а тому вимоги позивача підлягають до задоволення в заявленій сумі.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за час користування чужими коштами в розмірі 30% річних за весь час прострочення, що становить 27694,14 грн.

Згідно п.5 ст.694 ЦК України передбачено, якщо покупець прострочив оплату продукції, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Частиною 1 статті 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 536 ЦК України).

Пунктом 4.10. Договору сторони встановили обов`язок Покупця у разі несвоєчасної оплати Товару (порушення п.3.3 договору) не зарахована грошова сума є сумою, якою користується покупець та належить постачальнику і за час користування якою постачальник має право нарахувати, а покупець в такому випадку зобов`язується сплатити відсотки за час користування коштами постачальника в розмірі 30% (тридцять відсотків) річних.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (ст.ст. 1048, 1054, 1057 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (ст. 625 ЦК України).

Приписи статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З умов договору поставки вбачається, що сторонами передбачено нарахування відсотків саме за порушення грошового зобов`язання (п.3.3 договору); при укладенні договору сторони керувалися положеннями ст. 625 ЦК України, та скориставшись наданим правом, змінили у договорі розмір процентів річних, визначивши їх в розмірі 30% від простроченої суми.

Даючи оцінку доводам позивача в частині позовних вимог про стягнення 27694,14грн 30% річних за порушення строків оплати товару, нарахованих на суму боргу за весь період прострочки, починаючи з дати виникнення заборгованості за Товар, поставлений згідно Специфікації від 18.12.2019 -189300грн (з 21.12.2018 по 14.08.2019), з урахуванням часткової оплати відповідачем коштів, та дослідивши подані позивачем розрахунки позову в цій частині вимог, суд, здійснивши власний арифметичний розрахунок, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають наведеним вище нормам закону, умовам укладеного між сторонами договору. Відтак, підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача 27694,14грн 30% річних за користування чужими коштами, нарахованих за період з 21.12.2018 по 26.03.2019 із суми боргу 189300,00 грн, за період з 27.03.2019 по 28.03.2019 із суми боргу 182210,60грн, за період з 29.03.2019 по 18.04.2019 із суми боргу 152210,60грн, за період з 19.04.2019 по 08.08.2019 із суми боргу 102210,60грн, за період з 09.08.2019 по 11.08.2019 із суми боргу 92210,60грн, з 12.08.2019 по 13.08.2019 із суми боргу 82210,60грн та за 14.08.2019 із суми боргу 72210,60грн.

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

За змістом ч.2 ст.217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу ч.1 ст.230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов`язання та її розмір, визначені у ч.3 ст.549 ЦК України, ч.6 ст.231 та ч.6 ст.232 ГК України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст.231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч.2 ст. 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №11/1351/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Крім того, із системного аналізу наведених норм права вбачається, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Як вбачається з умов договору поставки від 19.12.2017, сторонами передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення його умов у вигляді сплати пені та штрафу, зокрема у п.п.4.3, 4.4.4 договору. При цьому, штраф сплачується протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги Покупцем.

Підставами для нарахування штрафу є порушення Покупцем як умов п. 3.2, п. 3.8. договору так і умов, визначених у Специфікації в частині порядку оплати та проведення розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з виникненням заборгованості по оплаті переданого дизельного палива, позивачем 15.07.2019 надіслано відповідачу вимогу №7 про сплату, в тому числі штрафу.

Не заслуговують на увагу суду заперечення відповідача щодо відсутності підстав для нарахування штрафу з посиланням на п. 3.2. та 3.8. договору, а також на те, що строк оплати штрафу настав 06.09.2019 року (після 7 днів з моменту отримання вимоги), адже застосування даного виду відповідальності сторонами передбачено і у випадку порушення відповідачем як Покупцем умов, визначених у Специфікації в частині порядку оплати та проведення розрахунку, тобто й у разі прострочення оплати товару, а тому, враховуючи, що позивачем здійснено нарахування штрафу одноразово в розмірі 18930грн від суми простроченого платежу по оплаті товару, поставленого за видатковою накладною №РН-0003192 від 18.12.2018 на суму 189300грн. та у відповідності до умов договору і наведених норм закону, то заявлені вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення як обґрунтовані та правомірні.

Настання строку оплати штрафу лише 06.09.2019 не звільняє сторону відповідача від відповідальності у вигляді застосування до нього штрафу і свідчить про строк його сплати.

Оцінюючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені, що за підрахунками Товариства становить 32852грн, суд, дослідивши поданий розрахунок пені за період з 21.12.2018 по 14.08.2019 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, з урахуванням часткової сплати боргу відповідачем, зважаючи, що відповідальність у вигляді пені сторонами встановлена за порушення Покупцем п. 3.3. Договору, приписи якого передбачають строк сплати Товару, а санкції нараховуються за весь час прострочки оплати і на суму, що належить до сплати (п.4.11 догвору), здійснивши власний арифметичний розрахунок пені за заявлений позивачем період, суд вважає їх такими, що відповідають вимогам ст.ст. 549, 551, 627 ЦК України та умовам договору.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій. Розглянувши подане клопотання суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, за рішенням суду розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо (п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

В даному випадку суд, з урахуванням вищенаведених норм закону, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, а також враховуючи інтереси обох сторін, відзначає, що:

- штраф та пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не вправі (правова правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18);

- при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку щодо свого фінансового становища;

- відповідачем у справі допущено незначну суму боргу, порівняно із сумою поставки товару (3 092 210,60грн проти 72 210,60грн);

- відповідач не ухилявся від погашення заборгованості, навпаки погасив половину боргу ще до відкриття судом провадження у справі, а всю суму сплачено у серпні 2019 року;

- заявлена сума пені складає 32852грн, що, на думку суду, є неспіврозмірною з розміром простроченого платежу, який на даний в повній мірі сплачено відповідачем;

- окрім заявленої пені позивачем нараховано 10% штрафу, 30% річних, інфляційні нарахування, суми яких повністю компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, термін прострочки яких є незначним.

- ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України засновано на державній власності; входить до сфери управління Державного агентства резерву України та зобов`язане виконувати його завдання та розпорядження, зокрема щодо переміщення та розміщення на своїх зернових складах матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву; відтак, ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» є підприємством державного сектору економіки, котре, серед іншого, виконує функції переміщення, збереження матеріальних цінностей державного резерву, що має стратегічне значення для держави та її населення в цілому.

Оскільки законодавством не врегульовано розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за внутрішнім переконанням (правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 05 березня 2019 року у справі № 923/536/18).

На думку суду, зменшення розміру пені не завдасть збитків позивачу, не призведе до певних негативних наслідків для нього, адже матеріали справи не містять доказів, які підтверджують їх імовірність. Тому, запобігаючи збагаченню кредитора за рахунок боржника, не допускаючи заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником, суд зменшує заявлену позивачем суму пені на 50 відсотків, що становить 16426грн.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки під час розгляду спору відповідачем добровільно сплачено 72210,60грн боргу, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, з-за відсутності предмету спору.

Таким чином, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до часткового задоволення шляхом примусового стягнення з відповідача 3231,54грн інфляційних нарахувань, 27694,14грн 30% річних, 16426,00грн пені, 18930,00грн штрафу.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

В судовому засіданні 05.11.2019, відповідно до ст.240 ГПК України, оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

Керуючись ст.ст.4, 7, 11, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 197, 216, 222, п.2 ч. 1 ст.231, ст.ст.238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» «Державного агентства резерву України» (вул.Білецька, 2-А, м.Чортків Тернопільської області, ідентифікаційний код 00956187) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТАГРУП» (с.Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 40949912) 27694,14грн 30 % річних, 3231,54грн інфляційних нарахувань, 16426,00грн пені, 18930,00грн штрафу, 2323,78грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Провадження у справі в частині стягнення 72210,60грн основного боргу закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення через Західний апеляційний господарський суд.

Повне рішення складено та підписано 14.11.2019.

Суддя Н.О. Андрусик