СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Справа №922/2155/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,

за участю представників учасників справи:

прокурора Ногіної О.М., посвідчення №032167 від 11.02.2015,

позивача не з`явився,

відповідача Здєльника С.І., адвокат, свідоцтво 1501 від 12.12.2007, довіреність від 02.01.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх.№887Х/1 від 02.11.2018) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 (м. Харків, суддя Светлічний Ю.В., повний текст рішення складено 10.10.2018) у справі №922/2155/18,

за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,

до Фермерського господарства «Салій І.А.», м. Лозова, Харківська обл.,

про визнання відсутнім права постійного користування ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фермерського господарства «Салій І.А.», в якій прокурор просить визнати відсутнім у відповідача права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 121,24 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224, розташованою на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області. Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача у справі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на прокурора, який звернувся до суду.

Заступник прокурора Харківської області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 по справі №922/2155/18 та прийняти нове, яким задовольнити позов прокурора; здійснити перерозподіл судових витрат у справі; справу розглянути за участі представника прокуратури Харківської області.

Зокрема, апелянт зазначив, що норма статті 16 Цивільного кодексу України передбачає такий спосіб захисту, як пред`явлення позову про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою. Також, апелянт вказує на те, що у відповідача відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а наведені відповідачем доводи не дають правових підстав вважати про законність його знаходження на спірній земельній ділянці.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 у справі №922/2155/18 залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків. Повідомлено, що наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

13.11.2018, в строк, наданий для усунення недоліків, до Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів апеляційної скарги платіжного доручення №2529 від 06.11.2018 щодо сплати судового збору в сумі 2643,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 12.12.2018 о 12:30 год.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надало відзив на апеляційну скаргу (вх.№2023 від 06.12.2018), в якому просить задовольнити апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 у справі №922/2155/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 09.01.2019 до 12:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№171 від 09.01.2019), в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення; оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №922/2155/18 до закінчення перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду судового рішення у справі №922/3312/17.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.03.2019 касаційні скарги задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 у справі №922/3312/17 скасовано в частині скасування рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2017 про відмову у задоволенні позовних вимог СФГ «Відродження» про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.04.2017 № 5383-СГ «Про припинення права користування земельною ділянкою». В цій частині рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2017 про відмову у задоволенні позовних вимог СФГ «Відродження» про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.04.2017 № 5383-СГ «Про припинення права користування земельною ділянкою» залишено в силі. У решті постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 рішення Господарського суду Харківської області від 06.11.2017 у справі №922/3312/17 і залишено в силі.

Вказана постанова Верховного Суду у справі №922/3312/17 роздрукована з Єдиного реєстру судових рішень та долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 поновлено провадження у справі; розгляд справи призначено на 08.07.2019.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.07.2019, у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В., для розгляду справи №922/2155/18 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 оголошено перерву у розгляді справи №922/2155/18 до 19.08.2019.

Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшли пояснення (вх.№7695 від 15.08.2019), в яких позивач просить задовольнити апеляційну скаргу прокурора та розглянути дану справу без участі представника позивача.

Відповідач надав клопотання (вх.№7795 від 19.08.2019) про приєднання доказів, а саме відомостей про реєстрацію, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права користування ФГ «Салій І.А.» земельними ділянками с/г призначення, які належать фізичним особам-громадянам України, врахувавши їх під час вирішення спору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 оголошено перерву у розгляді справи №922/2155/18 до 04.09.2019.

Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання (вх.№8192 від 30.08.2019), в якому просить задовольнити апеляційну скаргу прокурора; розглянути справу без участі представника позивача.

Від ФГ «Салій І.А.» надійшли письмові пояснення у справі (вх.№8291 від 03.09.2019), в яких відповідач, зокрема, зазначив, що Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури не обґрунтував необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, не зазначив підстави звернення ним до суду, не повідомив у чому полягає виключний випадок представництва інтересів держави у даному провадженні.

Від Прокуратури Харківської області надійшли пояснення у справі (вх.№8339 від 03.09.2019), в яких, зокрема, зазначено що прокурор звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, як суб`єкта, уповноваженого розпоряджатися спірною земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 зупинено провадження у справі №922/2155/18 до оприлюднення Великою Палатою Верховного Суду повного тексту постанови від 26.06.2019 по справі №587/430/16-ц.

09.10.2019 від Прокуратури Харківської області надійшло клопотання (вх.№9619) про поновлення провадження у справі, з огляду на те, що на офіційній веб-сторінці в Єдиному державному реєстрі судових рішень від 30.09.2019 опубліковано постанову Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.10.2019, у зв`язку з відпусткою судді Хачатрян В.С., для розгляду справи №922/2155/18 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 поновлено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 13.11.2019.

Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання (вх.№10699 від 13.11.2019) про розгляд справи без участі представника позивача.

Враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 13.11.2019 прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник відповідача вимоги проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення прокурора та уповноваженого представника, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія ХР-22-00-001224, виданого на підставі рішення Первомайської районної ради народних депутатів Первомайського району Харківської області від 28.01.1998, ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 121,24 га. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №35 від 26.02.1998.

Земельна ділянка розташована на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області. Землю надано для ведення фермерського господарства.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичннх осіб- підприємців та громадських формувань фермерське господарство «Салій І.А.». зареєстровано 15.05.1990.

Згідно актового запису про смерть №712 від 24.11.2015 ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується листом Лозівського Районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова.

Відповідно до статуту фермерського господарства «Салій І.А.» в редакції 2004 року, засновником і власником господарства був громадянин України ОСОБА_1 .

Пунктом 6 Статуту фермерського господарства визначено, що для забезпечення виробничої діяльності постійному користуванні засновника і господарства знаходиться земельна ділянка розміром 121,24 га, в тому числі сільськогосподарських ріль 118,32 га з них ріллі 99,85 га, кормових угідь 18,47 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями 2,92 га. Земельна ділянка розташована в територіальних межах підприємства, розташованої на території відповідної ради.

07.07.2016 приватним нотаріусом Лозівського міською нотаріального округу Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_2 отримав спадщину після смерті батька ОСОБА_1 , який номер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з частки в статутному фонді майна Фермерського господарства «Салій І.А.» в розмірі 550000 гривень, що складає 100 відсотків розміру статутного фонду і належала померлому ОСОБА_1 .

Прокурор, звертаючись до суду зазначив, що до складу спадщини право на користування земельною ділянкою підтверджене державним актом на землю від 19.04.1994 ХР-22-00-0001224 не включене та власнику фермерського господарства, яким став ОСОБА_2 , земельна ділянка передана згідно зазначеного державного акту не належить.

Також, прокурор у позові вказує проте, що ФГ «Салій І.А.» з 21.11.2015 продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування без належних для цього підстав, що підтверджується листом Лозівської ОДПІ (Первомайське відділення) ГУ ДФС у Харківській області та податковою декларацією, в якій у відомостях про наявність земельних ділянок фермерського господарства вказано номер державного акту на право постійного користування ХР НОМЕР_1 .

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач у позові вказує про відсутність прав СГ «Салій І. ОСОБА_3 » на спірну земельну ділянку та необхідність захисту прав та законних інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області шляхом визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою у СГ « ОСОБА_1 »

Господарський суд Харківської області, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що обраний прокурором спосіб захисту права такий, як визнання відсутнім у відповідача права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 121,24 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224, розташованою на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області не відповідає встановленим способам захисту права, у зв`язку з чим правові підстави для захисту права позивача обраним ним шляхом відсутні, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, зважаючи на наступні підстави.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про визнання відсутнім у Фермерського господарства «Салій І.А.» права постійного користування земельною ділянкою розміром 121,24 га, що перебувала у постійному користуванні гр. ОСОБА_1 згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-22-00-00-1224.

Згідно з частинами 1, 2 ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до частин 1-3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У статті 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частинами 4, 5 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно з абзацом 5 ст.15-2 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Частиною 2 ст.90 Земельного кодексу України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами 1, 2, підпунктів «а, б, в» частиною 3 ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 55 Конституції України закріплено гарантію кожному на захист прав і свобод у судовому порядку. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено завдання господарського судочинства, зокрема це справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави

Згідно з ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), роз`яснив поняття «охоронюваний законом інтерес».

Так, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Отже, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано в резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке охоплює цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень вказаних норм, суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Разом з тим, особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, якщо він передбачений чинним законодавством або договором. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, господарський суд виходить насамперед із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

В той же час, в даному випадку вимога про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою не може бути предметом позову, оскільки не приведе до відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. В даному випадку, внаслідок задоволення позовних вимог не відбудеться нівелювання негативних наслідків і не відновиться користування конкретним матеріальним благом земельною ділянкою.

У даній справі, заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивачів, які вже захищені законом.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання відсутнім права користування земельною ділянкою.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог, оскільки доводи, викладені апелянтом не спростовують вищенаведених висновків.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2018 у справі №922/2155/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.11.2019.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий