РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2019Справа № 910/11143/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна транспортна компанія «ЗЕСЕН ТРАНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНІЛ»

про стягнення 18000 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань поставити передплачений товар.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача, яка вказана у позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом.

З залученого до матеріалів справи листа, у якому Відповідачу направлялася копія ухвали, убачається, що цей лист, направлений за офіційною адресою місцезнаходження Відповідача згідно ЄДР, був повернутий суду поштою.

Інших адрес Відповідач суду не повідомляв та у ЄДР інші адреси відсутні, тому суд позбавлений можливості направити ухвалу на інші адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду Відповідачем та повернення її до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого Відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим Відповідачем надаються до ЄДР відомості, щодо офіційної адреси його місцезнаходження, за якою він повинен отримувати кореспонденцію.

Відтак, Відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а Відповідач, натомість проявив процесуальну бездіяльність.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рахунку №259 від 20.05.2019 Позивач, як покупець, перерахував Відповідачу, як постачальнику, оплату за замовлений та вказаний у рахунку товар з послугами його доставки, разом в сумі 18000 грн., що підтверджується проведеними банком платіжними дорученнями № 192 від 21.05.2019 та №193 від 21.05.2019.

Вищеописаний рахунок містить номенклатуру (асортимент) товару, його кількість та ціну, а вказані платіжні доручення містять вказівки на оплату згідно рахунку.

Отже, у відповідності з ч. 1 ст. 181 та ч. 2 ст. 265 ГК України, враховуючи пояснення представника Позивача, що договір поставки (купівлі-продажу) у формі єдиного документу між сторонами не укладався, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб та у письмовій формі (рахунок та його оплата) шляхом надання пропозиції продажу товару та зустрічного прийняти пропозиції.

Тобто, судом з вищенаведеного встановлено укладення між сторонами договору поставки, який містить всі істотні умови господарського договору відповідно до ст. 180 ГК України - предмет (асортимент та кількість товару), ціну (вартість товару) та строк (договір безстроковий), та який Позивачем було виконано (оплачено), а Відповідачем виконання прийнято без зауважень (матеріали справи не містять доказів повернення оплати). Відсутність будь-якої з істотних чи усіх істотних умов договору Відповідачем перед судом не доведена.

Строки поставки сторонами у рахунку були погоджені, а саме, у рахунку вказано та Позивачем було оплачено «послуги з перевезення м. Львів 21.05.2019», і судом також прийняті як такі, що не спростовані Відповідачем, пояснення Позивача, що останнім у відповідності до умов рахунку було повідомлено Відповідача телефонним зв`язком про оплату товару.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України)

За приписами ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Товар, передплачений Позивачем ще 21.05.2019, Відповідачем у погоджений сторонами у рахунку №259 від 20.05.2019 строк поставлено не було, у тому числі його не було поставлено і станом на час вирішення даного судового спору (листопад 2019 року).

Враховуючи не поставку товару, Позивач на підставі наведених норм претензією від 31.05.2019 вимагав у Відповідача поставити товар, а у випадку його не поставки - повернути передплату.

Але Відповідачем не було виконано вимоги Позивача ані щодо поставки товару, ані щодо повернення передплати; матеріали справи не містять доказів протилежного.

При цьому, будь-яке неотримання Відповідачем вимоги Позивача, як підстава не поставки товару, або не повернення передплати, судом відхиляється, оскільки вимога була надіслана за адресою офіційного місцезнаходження Відповідача згідно з ЄДР, тобто за належною адресою, відомості про яку Відповідач сам надає до ЄДР, та отже, за якою він і направлену йому кореспонденцію повинен отримувати.

Відповідачем не доведено перед судом наявність у нього на даний час правових підстав утримувати 18000 грн. передплати за непоставлений товар, тому вказані кошти підлягають поверненню Позивачу за ст.ст. 530, 693, 1212 ЦК України, як такі, правова підстава для утримування яких відпала (товар у погоджений строк після отримання передплати не поставлено, вимогу про поставку товару та про повернення передплати товару не виконано).

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

З огляду на всі встановлені судом вищенаведені обставини, позовна вимога про стягнення з Відповідача 18000 грн. заборгованості (передплати за непоставлений товар) є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНІЛ» (вул. Антоновича, 48, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 38723142) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна транспортна компанія «ЗЕСЕН ТРАНС» (вул. Пільна, 75, м. Жовква, Жовківський район, Львівська область, 80300; ідентифікаційний код 41875517) 18000 (вісімнадцять тисяч) грн. заборгованості, а також 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків