ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Черкаси справа № 925/1129/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючої судді Кучеренко О.І., без виклику учасників справи, розглянув справу за позовною заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Неон Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд»

про стягнення 43500 грн 44 коп,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Неон Груп» пред`явило позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» про стягнення 43500 грн 44 коп, з яких: 33332 грн 93 коп основного боргу, 7874 грн 14 коп пені, 664 грн 00 коп три відсотки річних та 1629 грн 37 коп інфляційних втрат, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням договору поставки нафтопродуктів №1/1210 від 12.10.2018. У позові позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1921 грн 00 коп.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.09.2019 позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику представників сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, (висновки експертів і заяви свідків), що підтверджують заперечення проти позову протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач, у встановлені судом строки, відзив на позов суду не надав. Ухвала суду від 24.09.2019 направлялась відповідачу за місцем його державної реєстрації, що підтверджується інформацією зазначеною у Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернута до суду з відміткою поштового відділення «за відсутності адресата».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі. Згідно з частиною 1 статті 10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до пункту 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач повідомлений належним чином, і його неявка не перешкоджає розгляду справи. А згідно з пунктом 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання відповідачем відзиву на позов, у встановлений судом строк, без поважних причин суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Неон Груп»

(постачальник - позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» (покупець - відповідач у справі) уклали договір поставки нафтопродуктів №1/1210 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язувався передати у власність покупця нафтопродукти (надалі - товар), а покупець з зобов`язався прийняти та оплати товар на умовах визначених договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору сторони встановили, що найменування, одиниці виміру та кількість товару відображається в рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Відповідно до пункту 2.1 договору поставка товару здійснюється автотранспортом, постачання товару здійснюється на умовах Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Пунктом 4.1 договору його сторони погодили, що ціна товару визначається сторонами та відображається у видаткових накладних.

Пунктом 5.3 договору сторонами обумовлено, що покупець здійснює оплату за поставлений товар протягом 7 календарних днів з моменту виписки видаткової накладної. Моментом виписка видаткової накладної вважається дата датування видаткової накладної.

Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару встановлена сторонами у пункті 6.2. договору, відповідно до якого покупець несе відповідальність за порушення строків оплати товару у випадках поставки партії/партій товару, щодо якої/яких не здійснено та/або здійснено не в повному обсязі розрахунки, і на вимогу Постачальника сплачує штраф в розмірі 1% від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення.

Відповідно до видаткових накладних: №ЦБ-0000235 від 22 жовтня 2018 року на суму 3429,13 грн., №ЦБ-0000289 від 31 жовтня 2018 року на суму 3018,00 грн., №ЦБ-0000387 від 26 листопада 2018 року на суму 11687,69 грн, №ЦБ-0000410 від 30 листопада 2018 року на суму 13119,95 грн та №ЦБ-0000439 від 10 грудня 2018 року на суму 2078,16 грн, постачальник поставив покупцеві товар на загальну суму 33332 грн 93 грн.

Відповідач у визначений договором строк за отриманий товар не розрахувався, тому 2 січня 2019 року позивач направив відповідачу претензію №2-п про сплату боргу. У відповідь на претензію листом від 17 січня 2019 року за №4 відповідач повідомив, що він визнає заборгованість у сумі 33332,93 грн, однак, у зв`язку з фінансовими труднощами, просить відтермінувати оплату на строк до 15 березня 2019 року.

Відповідач у зазначений строк не здійснив оплату товару, його заборгованість становить 33332 грн 93 грн, на вказану суму позивачем нараховані пеню, інфляційні втрати та річні, які разом з сумою заборгованості позивач просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами договір, який укладений сторонами за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 Цивільного Кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 692 Цивільного Кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що на виконання договору позивач поставив відповідачу обумовлений товар, що підтверджується видатковими накладними на загальну суму 33332 грн 93 грн. Заперечень щодо якості чи кількості поставленого товару відповідач суду не подав, що свідчить про належне виконання постачальником своїх зобов`язань за договором. У визначені видатковими накладними строки, відповідач за отриманий товар не розрахувався, отже, з огляду на зазначені правові норми та умови договору вимога позивача про стягнення з відповідача 33332 грн 93 грн заборгованості за поставлений товар, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського Кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. А частина 4 статті 231 Господарського Кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського Кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару, передбачена у пункті 6.2 договору у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки, установленої НБУ від простроченої суми боргу за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання в частині оплати товару. За це порушення, позивач нарахував відповідачу 7874 грн 14 коп пені за період прострочення оплати товару за кожною накладною враховуючи строк оплати та : за накладною № ЦБ-0000235 від 22 жовтня 2018 року за період з 30.10.2018 до 31.07.2019 у сумі 916,56 грн, за накладною ЦБ-0000289 від 31 жовтня 2018 року за період з 08.11.2018 по 31.07.2019 у сумі 779,88 грн, за накладною ЦБ-0000387 за період з 04.12.2018 до 31.07.2019 у сумі 2720,52 грн, за накладною ЦБ-0000410 від 30 листопада 2018 року за період з 08.12.2018 по 31.07.2019 у сумі 3002,14 грн та накладною ЦБ-0000439 від 10 грудня 2018 року за період з 18.12.2018 по 31.07.2019 у сумі 455,04 грн.

Суд перевіривши розрахунки позивача встановив, що розрахунок не відповідає вимогам частини 6 статті 232 Господарського Кодексу України, тому після перерахунку, суд встановив, що сума пені, яка є обґрунтованою та підлягає до стягнення становить 6078 грн 93 коп. (за накладною №ЦБ-0000235 за період з 30.10.2018 до 03.05.2019 у сумі 628,33 грн; за накладною №ЦБ-0000289 за період з 08.11.2018 до 12.05.2019 у сумі 552,25 грн; за накладною №ЦБ-0000387 за період з 04.12.2018 до 07.06.2019 у сумі 2130,36 грн; за накладною №ЦБ-0000410 за період з 08.12.2018 до 11.06.2019 у сумі 2389,99 грн та накладною №ЦБ-0000439 за період з 18.12.2018 по 21.06.2019 у сумі 378,00 грн ). В іншій частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані відповідачу 664 грн 00 коп три відсотки річних з врахуванням строків оплати та сум накладних станом на 31.07.2019.

Також позивачем за прострочення оплати товару нараховані інфляційні втрати за аналогічні періоди, що і річні у сумі 1629,37 грн.

Здійснивши перевірку правильності нарахування річних та інфляційних, суд встановив, що річні розраховані позивачем у меншому розмірі ніж перераховані судом, тому суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення річних у сумі 664 грн 00 коп заявленій позивачем. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1629 грн 37 коп заявлені позивачем до стягнення підлягають частковому задоволенню у сумі 1379,57 грн, з огляду на таке. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується (лист Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ).

Оскільки, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то за розрахунками суду до задоволення підлягає 1379 грн 57 коп інфляційних

Суд вважає, що правомірність підстав позовних вимог позивачем доведена зібраними у справі доказами та розрахунками позовних вимог, доказів оплати поставленого товару відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 33332 грн 93 коп основного боргу, 6078 грн 93 коп пені, 664 грн 00 коп три відсотки річних та 1379 грн 57 коп інфляційних втрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково з відповідача підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 1830 грн 69 коп судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» (бул.Шевченка, 336 А, м.Черкаси, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Неон Груп» (вул.Надпільна, 285, кв.67, ) 33332 грн 93 коп основного боргу, 6078 грн 93 коп пені, 664 грн 00 коп три відсотки річних та 1379 грн 57 коп інфляційних втрат та 1830 грн 69 коп судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко