СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. Справа № 922/2091/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від прокуратури від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу Мартюхіна Н.О. Геза Т.Д., Шутенко І.А. Єлфімовій Ю.О. прокурор відділу Прокуратури Харківської області Алекаєв Ю.В. посвідчення №042342 від 29.03.2016; Ткаченко Л.М. довіреність №2855/05/14-18 від 28.12.2018; не з`явились; Керівника Харківської місцевої прокуратури №5, м. Харків (вх. №2248 Х/2)
на ухвалу Господарського суду Харківської області
від04.07.2019
у справі№922/2091/19 (суддя Ольшанченко В.І.)
за позовом Виконуючого обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури №5, м. Харків в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СС Транс", м. Харків
простягнення 17039,55 грн.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 (надалі - прокурор) в інтересах держави - в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - Укртрансбезпека, позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС Транс" (надалі ТОВ "СС Транс", відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 17039,55 грн., що еквівалентно 535,20 євро.

В обґрунтування визначення позивачем Державної служби України з безпеки на транспорті, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор посилався на те, що має місце факт "своєчасного неподання" вказаною установою позову до суду про стягнення плати за проїзд, що ставить під загрозу фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018 - 2022 роки, що порушує економічні інтереси держави.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 позов В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті повернуто заявнику на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, прокурор не навів жодної причини, що перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, та не надав жодного доказу в обґрунтування не вжиття позивачем покладених на нього законом заходів по захисту інтересів держави.

Враховуючи те, що прокурором не надано: доказів наявності підстав здійснення представництва інтересів держави; доказів, що орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави; доказів, що він звертався до органу, який представляє інтереси держави, та, що цей орган погодився на таке представництво, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави та недоведеність нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернувся Керівник Харківської місцевої прокуратури №5 з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 та направити справу для розгляду до Господарського суду Харківської області.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду, обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для звернення прокурора в інтересах держави та недотримання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки у даному випадку прокурором при зверненні до суду доведено бездіяльність позивача щодо захисту порушених інтересів держави та відсутність наміру в майбутньому звертатись до суду з позовом про стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні;

- положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено необхідності вивчення прокуратурою причин бездіяльності уповноваженого органу, а також надання оцінки протиправності такої бездіяльності із здійснення захисту інтересів держави;

- прокурор позбавлений повноважень встановлювати причини нездійснення або неналежного здійснення захисту порушених інтересів держави та вживати заходів впливу до посадових осіб органу, який є відповідальними за здійснення відповідних повноважень.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 для розгляду апеляційної скарги сформовано склад колегії: Мартюхіна Н.О. головуючий суддя, суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури №5 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 поновлено Керівнику Харківської місцевої прокуратури №5 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19; відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.08.2019 о 15:45 год.

На підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 у зв`язку з відпусткою судді Плахова О.В., який входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/2091/19 між суддями.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад суду: Мартюхіна Н.О. головуючий суддя, суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 зупинено провадження за апеляційною скаргою Керівника Харківської місцевої прокуратури №5 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2019 поновлено апеляційне провадження за скаргою Керівника Харківської місцевої прокуратури №5 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19; розгляд справи призначено на 11.11.2019 о 11:30 год.

До початку розгляду апеляційної скарги позивач та відповідач не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не направили його до суду.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 11.11.2019, був присутній прокурор, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Присутній у судовому засіданні 11.11.2019 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, але не з мотивів апеляційної скарги (звернення прокурора до суду через бездіяльність позивача), а саме з підстав відсутності у Укртрансбезпеки повноважень на звернення до суду із відповідним позовом.

Уповноважені представники відповідача у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 11.11.2019 не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього прокурора та представника позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 посилався на порушення ТОВ "СС Транс" вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху та ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень.

Дане порушення виявлене за результатами проведеного Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області 28.11.2018 на автодорозі М-18 Харків-Сімферополь, 297, 341 км габаритно-вагового контролю автомобіля, про що було складено акт № 0013955 від 28.11.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно яких встановлено фактичну масу транспортного засобу марки MAN, модель TGX 18.400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки, Krone модель SD, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ "СС Транс".

За результатами зважування автомобіля та габаритно-вагового контролю зафіксовано навантаження на осі: 1) 6,2 тон нормативно допустиме 11,00 тон; 2) 8,15 тон нормативно допустиме 11,00 тон; 3) строєна вісь 23,9 тон нормативно допустиме 22,0 тон; повна маса транспортного засобу склала 38,25 тон.

Уповноваженою особою Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0013955 від 28.11.2018 про перевищення транспортним засобом відповідача нормативних вагових/габаритних параметрів, згідно якого плата за проїзд великовагового транспорту склала 535,20 євро, що станом на 28.11.2018 еквівалентно сумі 17039,55 грн.

Листом (вих. 6873/26-18 від 05.12.2018) Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області направило ТОВ "СС Транс" копію акту №0013955, довідки №0010955 та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або)великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю разом з вимогою здійснити оплату у відповідний термін.

За твердженням позивача, в порушення вимог п. 31-1 Порядку №879 ТОВ "СС Транс" не здійснено оплату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 535,20 євро, що еквівалентно 17039,55 грн. та не проінформовано Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області у передбачений законодавством термін.

В подальшому Управління Укртрансбезпеки у Харківській області листом (вих. 1147/26/23-19 від 11.05.2019) звернулось до Керівника Харківської місцевої прокуратури №5, за змістом якого позивач просив вжити заходів представницького характеру з метою стягнення з ТОВ "СС Транс" плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 17039,55 грн., що еквівалентно 535,20 євро. Таке звернення позивача вмотивовано наявністю наступних обставин:

- Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобів з перевищенням нормативних вагових параметрів;

- Діяльність Укртрансбезпеки фінансується за рахунок Державного бюджету України, проте коштів, виділених для сплати судового збору для подання відповідних позовних заяв, станом на теперішній час не вистачає.

З урахуванням викладених обставин, посилаючись на те, що державний орган не звертається та не має наміру самостійно звертатись до суду, В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з даним позовом до Господарського суду Харківської області.

Господарський суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву заявнику на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, дійшов висновку про незазначення прокурором обставин, які б свідчили про неналежне здійснення Державною службою України з безпеки на транспорті відповідних повноважень, а відповідно, і про необґрунтованість прокурором наявності підстав для здійснення представництва. Крім того, суд зазначив, що прокурором не надано доказів, що він звертався до органу, який представляє інтереси держави, та, що цей орган погодився на таке представництво

Проте, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "СС Транс" на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, згідно із ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Процесуальні підстави для залишення позовної заяви без руху або повернення позовної заяви в господарському судочинстві передбачені ст. 174 ГПК України, за приписами п. 4 ч. 5 якої передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", відповідно до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача прокурор вказував на те, що така необхідність зумовлена невжиттям Державною службою України з безпеки на транспорті протягом тривалого часу (з 28.11.2018 по 11.05.2019) жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України, які полягають у стягненні плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, що свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень.

При цьому, прокурор наголошував на тому, що несплата відповідачем заявленої до стягнення суми коштів призведе до їх ненадходження у спеціальний фонд Державного бюджету України та, відповідно, порушить інтереси держави в бюджетній сфері та сфері забезпечення розвитку дорожнього господарства країни, що, в свою чергу, ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування та суттєво порушує економічні інтереси держави, у зв`язку з чим обов`язок пред`явити позов в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "СС Транс" покладається на прокурора.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктом 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином, Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, у тому числі, Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області.

З огляду на викладене, як правильно зазначає прокурор, Укртрансбезпека є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, зокрема, на звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Досліджені судом апеляційної інстанції матеріали справи свідчать про те, що позивачем не було вжито жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України.

На підтвердження бездіяльності позивача прокурором було надано лист Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (вих. 1147/26/23-19 від 11.05.2019), в якому позивач просить прокуратуру вжити заходів щодо представництва інтересів держави. Позивач пояснює обставини не звернення до суду з відповідним позовом тим, що Укртрансбезпека не має повноважень на звернення до суду з відповідним позовом до ТОВ "СС Транс", а також обґрунтовує свою бездіяльність у спірних правовідносинах обмеженістю фінансування установи (відсутністю коштів для сплати судового збору).

Зокрема, позиція позивача ґрунтується на тому, що ані Конституцією України, ані законами України позивача (Укртрансбезпеки) не наділено правом звернення саме до господарського суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів. Свої доводи представник позивача обґрунтовував з посиланням на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 у справі №820/1203/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пп. 27 п. 5 Положення №103 до 25.04.2018 мав наступну редакцію: "здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю".

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України №320 від 25.04.2018 внесено зміни до пп. 27 п. 5 Положення №103 та п. 27, які набрали чинності з 03.05.2018, пп. 27 п. 5 Положення з 03.05.2018 має редакцію:

"здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю".

Отже, станом на момент звернення Укртрансбезпеки до прокуратури 11.05.2019 для здійснення представництва зазначений орган був наділений відповідними повноваженнями щодо самостійного звернення до суду з відповідним позовом.

Посилання Укртрансбезпеки, обґрунтовані висновком Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, що ані Конституцією України, ані законами України позивача (Укртрансбезпеки) не наділено правом звернення саме до господарського суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів, у даному конкретному випадку судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже в судових рішеннях, які переглядались Великою Палатою Верховного Суду, застосовувалась інша редакція Положення №103, до внесення змін, які набрали чинності 25.04.2018.

Отже, після внесення зазначених вище змін, маючи згідно до Положення про Укртрансбезпеку повноваження щодо стягнення відповідної заборгованості, позивач не виконує покладених на нього повноважень.

Доводи позивача про те, що останній самостійно не звертається до суду у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору, не може братися судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки за умови ефективної позовної діяльності надходження до бюджету будуть значно перевищувати судові витрати, що має враховуватися органами Укртрансбезпеки при плануванні доходів та видатків установи, за умови належного обґрунтування позивачем необхідності достатнього фінансування видатків на сплату судового збору.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що нездійснення службовими особами Укртрансбезпека дій, які вони повинні були та могли здійснити, а також відсутність обґрунтованих пояснень щодо своєї бездіяльності свідчить про неналежне виконання позивачем своїх повноважень.

Сам факт звернення позивача 05.12.2018 до відповідача з письмовою вимогою про сплату нарахованих коштів без пред`явлення відповідного позову до суду, за висновком колегії суддів не є достатніми заходами стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, з урахуванням того, що Укртрансбезпека жодних заходів не здійснювало впродовж тривалого часу з грудня 2018 по травень 2019, в повній мірі розуміючи, що такі суми заборгованості не надходять до Державного бюджету України.

Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави, та відсутність наміру здійснювати такі дії в майбутньому.

Що стосується висновку місцевого суду про неподання прокурором доказів, котрі б підтверджували невиконання або неналежне виконання уповноваженим органом своїх функцій, що свідчить про відсутність підстав для здійснення представництва інтересів держави, колегія суддів зазначає наступне.

Застосування прокуратурою заходів прокурорського реагування на порушення законодавства, у даному випадку невиконання органом державної влади своїх обов`язків, має відповідати критеріям обґрунтованості, ефективності, доцільності та досягнення реальних наслідків такого реагування, та не повинно переслідувати мету створення штучних доказів для подальшого використання їх у суді.

Із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, органи прокуратури позбавлені права ініціювати дисциплінарне провадження шляхом внесення відповідних актів прокурорського реагування в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 наведено наступний висновок: незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, місцевим господарським судом не взято до уваги, що дотримання законності у питаннях наповнення бюджету безпосередньо належить до інтересів держави. Саме тому бездіяльність Укртрансбезпеки завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, оскільки ненадходження коштів до бюджету перешкоджає здійсненню функцій держави, передбачених Конституцією України та законами України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

За таких обставин, враховуючи предмет та підстави заявленого прокурором позову, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 належним чином обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, а відтак, наявні підстави для подання прокурором відповідного позову в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, як центрального органу виконавчої влади, до повноважень якого законом віднесено стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

При цьому, висновок господарського суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження того, що прокурор звертався до органу, який представляє інтереси держави, та, що цей орган погодився на таке представництво, колегією суддів визнається помилковим, зважаючи на те, що: по-перше, в матеріалах справи міститься повідомлення Прокуратури Харківської області (вих. №04-24-1994вих19 від 06.06.2019) (а.с.34-35, т.1), адресоване попередньо, до звернення до суду (02.07.2019), Державній службі України з безпеки на транспорті та Управлінню Укртрансбезпеки у Запорізькій області з інформацією про звернення до суду в спірних правовідносинах; по-друге, положеннями Закону України "Про прокуратуру" не передбачено для прокурора такого обов`язку, як отримання будь-яких погоджень суб`єкта владних повноважень, в той час в ч. 4 ст. 23 цього Закону закріплено лише обов`язок попередньо, до звернення до суду, повідомити про здійснення представництва інтересів держави відповідного суб`єкта владних повноважень.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність визначених п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України підстав для повернення позовної заяви В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "СС Трейд" про стягнення 17039,55 грн.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 280 ГПК України).

Таким чином, оскільки висновок суду першої інстанцій щодо наявності підстав для повернення позовної заяви прокурора у даній справі є передчасним, апеляційна скарга Керівника Харківської місцевої прокуратури №5 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 підлягає скасуванню, а справа №922/2091/19 - направленню до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у справі, у тому числі й сплачені за подання апеляційних та/або касаційних скарг, оскільки за результатами розгляду апеляційних скарг спір у даній справі не вирішено, має здійснюватися господарським судом, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку за результатами розгляду апеляційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури №5 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.07.2019 у справі №922/2091/19 скасувати.

Справу №922/2091/19 направити для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко

(У судовому засіданні 11.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 18.11.2019).