ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.11.2019р. Справа №905/1682/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро, Акціонерного товариства Українська залізниця

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Дружківське рудоуправління, м.Дружківка Донецької області,

про стягнення штрафу в розмірі 27310,00грн,

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро, Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Дружківське рудоуправління, м.Дружківка Донецької області, про стягнення штрафу в розмірі 27310,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №60937349 зазначеній у накладній №48711089 від 07.03.2019р., що підтверджується складеним комерційним актом №453603/36 від 09.03.2019р.

Ухвалою суду від 16.09.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1682/19; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.10.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив вих.№1076/1 від 30.09.2019р на позовну заяву, у якому зазначив, що допускає факт неправильного зазначення маси вантажу та частково визнає вимоги позивача; просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до однієї провізної плати, а саме до 5462грн. 00коп.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 14.11.2019р. клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

07.03.2019р. Приватне акціонерне товариство Дружківське рудоуправління (вантажовідправник) зі станції Бантишево Донецької залізниці відправило вантажоодержувачу ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці за залізничною накладною №48711089 у вагоні №60937349 пісок формувальний.

При оформленні вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником, що підтверджується графою 24 перевізного документу, відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №60937349 - 70000кг.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж навалом, розміщено і закріплено згідно ТУ гл.1 п.4.1, 4.3 гл.14 п.2-4 Додатка 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Під час прибуття вагону №60937349 з вантажем на проміжну станцію Синельникове I Донецької залізниці було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у спірному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, що підтверджується складеним на підставі акту загальної форми №1796 від 09.03.2019р станції Синельникове I Донецької залізниці комерційним актом №453603/36 від 09.03.2019р, відповідно до якого за результатами переважування в статичному режимі на справних 150-тоних тензометричних вагах станції Синельникове I (заводський №010, повірених 20.11.2018р), виявилось у вагоні №60937349 маса брутто 86150кг, нетто 62850кг, тара 23300кг, що менше маси зазначеної у документі на 7150кг. У вказаному комерційному акті також зазначено, що навантаження у вище вказаних вагонах нижче бортів 1,0м, шапкоподібне, без виїмок та поглиблень; вантаж не маркований; вагон технічно справний, люка зачинені, течі вантажу немає; при зважуванні та огляді були присутні агент комерційний ОСОБА_1 , ОВР ОСОБА_2 , ВОХР ОСОБА_3 ; посада начальника вантажного району по штату на станції Синельникове I не передбачена.

Комерційний акт №453603/36 від 09.03.2019р підписаний: начальником станції ОСОБА_4 , заступником начальника станції Чайка ОСОБА_5 Є., агентом комерційним ОСОБА_1

Вказані у комерційному акті результати зважування підтверджуються випискою з книги обліку контрольних зважувань станції Синельникове I Донецької залізниці.

Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (заводський номер 010) №6 станції Синельникове I Донецької залізниці дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 29.09.2006р, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, державна повірка здійснювалась 20.11.2018р, ваги придатні для зважування. Тобто ваги, на яких проводилось контрольне переважування вантажу, проходили своєчасну перевірку та повірку. Представником відповідача не надано доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.

Відповідно до п.12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. №334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Так, на станції призначення був заповнений розділ "Є" комерційного акту №453603/36/231 від 09.03.2019р про те, що при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.

Посилаючись на положення статей 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати у розмірі 27310,00грн за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України та ч.5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1 та п.2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту. Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст.77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажною двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акту й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Як було зазначено вище, комерційний акт №453603/36 від 09.03.2019р підписаний: начальником станції ОСОБА_6 В ОСОБА_7 , заступником начальника станції Чайка О.Є., агентом комерційним ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту розділу Д акту посада начальника вантажного району по штату на станції Синельникове I не передбачена.

У підтвердження повноважень вказаних осіб позивачем надані суду копії:

- посадової інструкції начальника станції Синельникове I ОСОБА_4 , що затверджена 19.04.2017р. начальником Дніпровської дирекції залізничних перевезень" ОСОБА_8 ;

- посадової інструкції агента комерційного станції Синельникове I ОСОБА_1 , що затверджена 28.12.2018р начальником станції Синельникове I ОСОБА_9 .В.;

- наказу №17 від 03.01.2019р про призначення заступника начальника станції ОСОБА_10 відповідальною особою, яка має право підпису комерційних актів замість начальника вантажного району, завідувач вантажною двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи.

Суд відзначає, що начальник станції та заступник начальника станції мають повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.

Посадовою інструкцією агента комерційного станції Синельникове I ОСОБА_1 серед переліку завдань та обов`язків, зокрема, визначено проведення контрольного зважування вагонів та виконання записів в книгу ф.ГУ-78.

Таким чином, наявний в матеріалах справи комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказам на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті. Наразі, вантажоотримувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень, інше не доведено матеріалами справи.

Суд відзначає, що наявним в матеріалах справи актом підтверджується відсутність слідів доступу до вантажу, відсутність течі вантажу та будь-яких слідів розкрадання та втрати вантажу під час слідування вагону. Викладені обставини дають підстави вважати що саме відправник неправильно зазначив масу вантажу у спірній накладній.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Враховуючи, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складала 5462,00грн., позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 27310,00грн. Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст.118, 122 Статут залізниць України.

Відповідач не спростував у відзиві факт невірного зазначення вантажу у спірній накладній.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Як вже зазначалося, відповідач у відзиві на позовну заяву звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій до однієї провізної плати, а саме до - 5462грн. 00коп.

Клопотання мотивовано відсутністю збитків для позивача та інших учасників господарських відносин.

По-перше, суд вважає за необхідне зазначити, що приписами ГПК України у редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017р, не передбачено для суду права на зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 с. 233 Господарського суду України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, при реалізації якого повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні належні та допустими докази на підтвердження цього.

У розумінні приписів ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вже зазначалося, в обґрунтування своєї заяви відповідач посилається лише на відсутність збитків для позивача та інших учасників господарських відносин.

Як вбачається з матеріалів даної справи, будь-які докази в обґрунтування поданого клопотання суду не надані.

Суд вважає за необхідне звернути увагу також на наступне.

Частиною 5 статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, норми Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють в тому числі питання відповідальності за наслідки неправильного зазначення вантажовідправником у накладній маси вантажу.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України.

При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника за сам факт допущення ним порушень незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Необхідність з`ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі № 914/2339/17, від 12.02.2018р. у справі №906/434/17.

Судом також враховано, що розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має.

Суд також зауважує на тому, що позивач є також господарюючим суб`єктом як і відповідач та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариство Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро, Акціонерного товариства Українська залізниця до Приватного акціонерного товариства Дружківське рудоуправління, м.Дружківка Донецької області, про стягнення штрафу в розмірі 27310,00грн задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Дружківське рудоуправління (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Поленова, буд.112; ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця (49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.108; код ЄДРПОУ ВП 40081237) штраф у розмірі 27310,00грн, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921грн00коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 14.11.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова