ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2306/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Омельченка Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача - Мироненко І.С. (договір про надання правової допомоги № 1 від 26.05.2019);

відповідача - Самойленко Л. В., (ордер серії ХВ № 000146 від 06.09.19);

Пікун Р.І. особисто (паспорт серії НОМЕР_3 ).

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року Фізична особа-підприємець Омельченко Олег Миколайович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича, в якій просить суд:

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 205 652,96 грн., з яких: 173 000,00 грн. - основна заборгованість, 8 265,00 грн. - пеня, 19 197,36 грн. - інфляційні нарахування та три проценти річних в розмірі 5 190,00 грн.

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича суму судового збору в розмірі 3 084,80 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що починаючи з лютого 2016 року відповідач став порушувати умови договору оренди нежитлових приміщень щодо розміру та строку оплати орендної плати. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію та пропозицію про розірвання договору, однак останній їх ігнорував. Таким чином, неналежне виконання відповідачем укладеного між ними договору оренди нежитлових приміщень вимушує позивача звернутися з позовною заявою до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачеві, згідно ст.165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов, також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачеві, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання, а відповідачу - строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

20 вересня 2019 року через канцелярію господарського суду Харківської області відповідач надав відзив на позовну заяву (вх. №22536 від 20 вересня 2019 року), в якому зазначає, що позивачем не надана фінансова документація, яка може підтверджувати заборгованість за договором оренди. Також вважає, що дія договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 припинилася 14.08.2017 з моменту відчуження майна іншому власнику, а також зазначає про невикористання даного приміщення під ветеринарну клініку з 31.12.2018.

25 вересня 2019 року через канцелярію господарського суду Харківської області представник позивача надав відповідь на відзив (вх. №22946 від 25 вересня 2019 року) з додатками. Разом з відповіддю на відзив представником позивача було надано договір про здійснення спільної діяльності від 14 серпня 2017 року та заяву свідка ОСОБА_2 , засвідчену приватним нотаріусом. Як у відповіді на відзив, так і в заяві свідка зазначено, що згідно п.2.1 Договору про здійснення спільної діяльності від 14.08.2017, Фізична особа - підприємець Омельченко О.М. здійснює нагляд за нежитловими приміщеннями, що орендує Фізична особа - підприємець Пікун Р.І., а саме: контролює збереження цього майна, його придатність до використання, своєчасну сплату Фізичною особою - підприємцем Пікуном Р.І. орендної плати та комунальних послуг, за що отримує 50% від орендної плати за користування вказаним приміщенням.

01 жовтня 2019 року через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. №23483 від 01 жовтня 2019 року) з додатками, в яких зазначено, що з січня 2019 року приміщення Фізичною особою - підприємцем Пікуном Р.І. не використовується, 10 січня 2019 року в присутності працівників поліції було вивезено обладнання та ніякої заборгованості по сплаті орендної плати у відповідача перед позивачем не має.

В підготовчому судовому засіданні 02 жовтня 2019 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2019 року.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 04 листопада 2019 року.

09 жовтня 2019 року через канцелярію господарського суду Харківської області представник позивача надав письмові пояснення щодо повідомлення про розірвання договору оренди нежитлового приміщення (вх.№24276 від 09 жовтня 2019 року) з додатками.

Присутній в судовому засіданні 04 листопада 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити. Наголосив на тому, що претензію від 11.03.2019, пропозицію про розірвання договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17.05.2019 та позовну заяву було надіслано за місцем проживання відповідача, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Той факт, що дана адреса та номер телефону є справжніми даними зв`язку з відповідачем, було підтверджено останнім під час подання відзиву на позовну заяву, адже саме ці дані були зазначені як адреса та номер телефону відповідача у справі № 922/2306/19. А отже відповідач умисно ухилявся від отримання кореспонденції, яка надсилалася останньому позивачем. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідач, після неотримання позивачем повідомлення про дострокове розірвання договору, не звертався до суду з позовом про розірвання договору, а отже останній визнав, що він й надалі є орендарем приміщення.

Присутній в судовому засіданні 04 листопада 2019 року представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому зазначив, що з моменту укладання договору оренди приміщення №5 щомісячно вносив плату за оренду у розмірі 16 800,00 грн. до 10 числа поточного місяця, але не в касу, як вказано у договорі, а особисто в руки орендодавцю. Ніяких квитанцій, приходних касових ордерів, розписок за сплачені кошти відповідач від позивача не отримував. Разом з тим, представник відповідача наголосив на тому, що відповідач віддав кошти готівкою у розмірі 5 000,00 грн. ОСОБА_2 для встановлення електричного котла. В свою чергу ОСОБА_2 надала відповідачу розписку про отримання зазначених коштів. Але електричний котел так і не був установлений, ветеринарна клініка не могла працювати без опалення та понесла величезні матеріальні збитки, а з 31 грудня 2018 року ОСОБА_2 відключила постачання електроенергії в орендованому приміщенні та попросила відповідача закрити ветеринарну клініку і звільнити приміщенні.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

17 травня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем Омельченком Олегом Миколайовичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пікуном Романом Івановичем (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень №5.

Пунктом 1.1 зазначеного Договору встановлено, що орендодавець на підставі Цивільного кодексу України здає, а орендар приймає в строкове оплатне користування частину окремого нежитлового приміщення орендодавця за адресою: АДРЕСА_3 , площею 140 кв. м. на першому поверсі.

Нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності (п.1.2.Договору).

Передача і повернення орендодавцю нежитлового приміщення здійснюється за актом здачі - приймання, підписання якого свідчить про його фактичну передачу і приймання (п.1.3.Договору).

Отримання в оренду частини нежитлового приміщення орендодавця не тягне за собою передачу орендарю права власності на неї (п.1.4.Договору).

Орендодавець дозволяє орендарю користуватись комунікаціями, розташованими в нежитловому приміщенні орендодавця, а орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих ним комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, забезпечення електроенергією, вивезення ТПВ) (п.1.6.Договору).

Орендна плата за цим договором складається з плати за користування приміщенням (п.2.1.Договору).

Орендна плата становить 16 800 грн. в місяць (п.2.2.Договору).

Орендна плата сплачується щомісячно в термін до 10-го числа поточного місяця. Факт наданих послуг підтверджується актом, пред`явленим орендодавцем (п.2.3.Договору).

Вартість орендної плати за приміщення може бути змінена за згодою сторін (п.2.4.Договору).

Орендна плата сплачується готівкою через касу орендодавця (п.2.5.Договору).

Сума відшкодування вартості комунальних послуг, спожитих орендарем, визначається з розрахунку фактичних витрат і ціни постачальника (п.2.6.Договору).

Термін оренди визначається з 01 червня 2012 року по 30 травня 2013 року (п.3.1.Договору).

Термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін (п.3.2.Договору).

Орендар має право відмовитися від цього договору, попередивши орендодавця в термін за 1 місяць, при цьому сплачена наперед орендна плата не повертається (п.3.3.Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.5.1.Договору).

17 травня 2012 року сторонами був складений та засвідчений підписами та печатками сторін акт приймання-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об`єкт оренди згідно з договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, а саме: частина нежитлового приміщення на першому поверсі будівлі площею 140 кв. м. (а.с.24,т.1).

Таким чином, позивач своє зобов`язання за договором оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року виконав, надавши відповідачу в строкове платне користування об`єкт оренди.

28 травня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем Омельченком Олегом Миколайовичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пікуном Романом Івановичем (орендар) було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року, відповідно до якої строк зазначеного договору продовжено за взаємною згодою з 30 травня 2013 року по 29 травня 2014 року (а.с.25,т.1).

01 серпня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем Омельченком Олегом Миколайовичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пікуном Романом Івановичем (орендар) було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, якою доповнено пункт 5 Договору (а.с.26,т.1).

За порушення термінів, зазначених в п. 2.3. договору, орендодавець має право стягнути з орендаря пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.1.Додаткової угоди).

27 травня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем Омельченком Олегом Миколайовичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пікуном Романом Івановичем (орендар) було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року, якою доповнено пункт 6 Договору. Строк зазначеного договору продовжено за взаємною згодою з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року (а.с.27,т.1).

У разі, якщо орендар продовжує користуватися орендованими приміщеннями після закінчення терміну договору, і при відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається відновленим на той самий строк і на тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість таких поновлень не обмежено (п.1.Додаткової угоди).

Судом встановлено, що відповідачем було надано, а позивачем отримано письмове повідомлення від 02.12.2015 про бажання відповідача розірвати спірний договір з 01.01.2016 (а.с.206,т.1), але, як вбачається з матеріалів справи відповідач продовжував користуватися орендованим приміщенням.

Також, як зазначає позивач, кожного місяця після сплати відповідачем орендної плати за орендоване приміщення, складалась в одному примірнику квитанція, яка по своїй суті і була актом підтвердження надання послуг за договором і видавалась відповідачу. Обов`язковий облік виданих квитанцій на підтвердження сплати орендної плати позивачем не ведеться, однак у позивача залишилось декілька копій квитанцій, а саме:

- квитанція № 11225 від 11.04.2016 на суму 1 300,00 грн.;

- квитанція № 11234 від 31.05.2016 на суму 1 300,00 грн.;

- квитанція № 11243 від 10.07.2016 на суму 1 300,00 грн.;

- квитанція № 11264 від 10.12.2016 на суму 1 300,00 грн.

14 серпня 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Омельченком Олегом Миколайовичем (сторона -1) та фізичною особою ОСОБА_2 (сторона - 2) було укладено договір про здійснення спільної діяльності (а.с.180-181,т.1).

Пунктом 1.1. зазначеного договору встановлено, що сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері нагляду та контролю за нежитловими приміщеннями першого поверху № 1-:-8, 12-:-25 в нежитловій будівлі літ. «А-2» загальною площею 247,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що надалі іменується нежитлові приміщення, та належать стороні-2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2017 року № 917, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Трубніковою І.О.

Для досягнення мети, вказаної у п. 1.1. цього договору, сторона-1 здійснює нагляд за нежитловими приміщеннями, а саме: контролює збереження майна, його придатність до використання, своєчасну сплату орендарями орендної плати та комунальних послуг за користування нежитловими приміщеннями, здачу-приймання нежитлових приміщень орендарям, контроль за дотриманням орендарями умов договорів оренди нежитлових приміщень, вчиняє усі необхідні дії, передбачені законом, спрямовані на отримання заборгованості за орендну плату за користування нежитловими приміщеннями, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості на свою користь з подальшим розподілом утриманих грошей між сторонами в порядку п.5.1 цього договору (п.2.1.Договору).

Крім вказаного в попередньому пункті, сторона-1 надає Стороні-2 такі права: бути інформованим щодо здійснення діяльності відносно нежитлового приміщення, його стану та вчасності отримання орендної плати Стороною-1 (2.2.Договору).

Для вчинення дій стороною-1, передбачених п. 2.1. цього договору, достатньо отримання усної згоди сторони-2 (п.2.3.Договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і укладення на невизначений строк (п.6.1.Договору).

Разом з тим, позивач надав до суду заяву свідка - ОСОБА_2 , оформлену на підставі статті 88 ГПК України та засвідчену 24 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мануйловою Г. В.

Як вбачається з вищезазначеної заяви ОСОБА_2 є власником частки площею 274,4 кв. нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з 14.08.2017 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Також, ОСОБА_2 відомо, що між ФОП Омельченко О.М. та ФОП Пікун Р.І. було укладено договір № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 площею 140 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , який на підставі додаткової угоди № 5 від 27.05.2014 до договору № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 став безстроковим, тобто таким, який щорічно продовжує строк дії.

Свідок в своїй заяві вказала, що останній добре відомо, що у період починаючи з лютого 2016 року по серпень 2017 року ФОП Пікун Р. І. неповністю сплачував орендну плату, а саме в розмірі 13000 грн., а з грудня 2018 року взагалі перестав надавати кошти за користування приміщенням. Також, як зазначає ОСОБА_2 , вона особисто була свідком, і їй безпосередньо відомо те, що за ті місяці коли орендна плата отримувалась ФОП Омельченком О. М. , останній надавав ФОП Пікуну Р. І. квитанції для підтвердження надання послуг з оренди спірного нежитлового приміщення, а деякі з квитанцій свідок передавала відповідачу особисто за проханням Омельченка О.М.

Свідок також підтвердила правдивість та дійсність всіх обставин, викладених позивачем у позовній заяві та письмових поясненнях, та вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню судом в повному обсязі (а.с.182,т.1).

Восени 2018 року, як зазначає відповідач, в орендованому приміщенні було відключено опалення, у зв`язку з чим останній фізично не міг працювати, проводити прийом та оперувати тварин. Щоб якось опалювати орендоване приміщення відповідач придбав електричний котел, а при його покупці ОСОБА_2 повідомила, що дозволить встановити електричний котел тільки своїм майстрам, у зв`язку з чим відповідач надав ОСОБА_2 грошові кошти готівкою у розмірі 5 000,00 грн., а ОСОБА_2 18 грудня 2018 року написала розписку, засвідчену підписом останньої, відповідачу, в якій зазначила, що взяла 5 000,00 грн. на матеріали для опалення (а.с.207,т.1).

Також, відповідач наголосив на тому, що ОСОБА_2 електричний котел в орендоване приміщення не встановила, гроші взяті на матеріали для опалення не повернула, разом з тим, відключила постачання електроенергії в орендованому приміщенні, попросила відповідача закрити ветеринарну клініку та звільнити орендоване приміщення.

На підставі вищевикладеного, та у зв`язку з унеможливленням займатися своєю підприємницькою діяльністю, як зазначає відповідач, останній замовив автомобілі для перевезення ветеринарного обладнання, при цьому були викликані працівники поліції, зібрав своє обладнання та покинув орендоване приміщення.

Як вбачається з поштового повідомлення від 25.01.2019 відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення про дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012, акт прийому-передачі та додаткову угоду про розірвання договору № 5 оренди нежитлових приміщень від 17.05.2012, датовані 01.01.2019 та засвідчені підписом та печаткою відповідача (а.с.198-201,т.1).

В свою чергу позивач наполягає на тому, що зазначеної кореспонденції від відповідача не отримував.

11 березня 2019 року позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію, в якій просить відповідача дотримуватися умов укладеного договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року та додаткових угод, укладених до цього договору. Разом з тим, протягом одного календарного тижня погасити заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року у розмірі 165 763,40 грн. (а.с.28-29,т.1).

Факт відправлення позивачем претензії на адресу відповідача підтверджується описом вкладення в цінний лист, поштовою накладною та чеком (а.с.30-31,т.1).

17 травня 2019 року позивачем було надіслано на адресу відповідача пропозицію про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, в якій пропонував відповідачу розірвати договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, погасити заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року протягом одного календарного тижня у розмірі 205 652,96 грн. та звільнити орендоване приміщення (а.с.34-36,т.1).

На підтвердження направлення на адресу відповідача вищезазначеної пропозицію про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року позивач надав суду опис вкладення в цінний лист, поштову накладну та чек (а.с.37-38,т.1).

Як зазначає позивач, відповідач по теперішній час орендує вищезазначене приміщення, а пропозиції від відповідача щодо розірвання договору не надходили.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 179 ГК України передбачено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 7 статті 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною1 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 6 статті 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В частині 1 статті 760 ЦК України зазначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частиною 1 статті 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

В частині 2 статті 761 ЦК України зазначено, що наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Частиною 1 статті 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1 та 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Частиною 1 статті 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року Фізична особа-підприємець Омельченко Олег Миколайович (орендодавець) та Фізична особа-підприємець Пікун Роман Іванович (орендар) уклали додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, якою продовжили за взаємною згодою строк дії договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року на один рік. При цьому, сторони дійшли згоди, що якщо орендар продовжує користуватися орендованими приміщеннями після закінчення терміну договору, і при відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається відновленим на той самий строк і на тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість таких поновлень не обмежено.

Також, пунктом 3.3. договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року встановлено, що орендар має право відмовитися від цього договору, попередивши орендодавця в термін за 1 місяць, про цьому, відповідно до пункту 3.2. договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін.

Частиною 2 статті 598 ЦК України встановлено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, що змістом статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 1 статті 1130 ЦК України встановлено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Положеннями статті 770 ЦК України визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Умовами договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 17 травня 2012 року між сторонами, з внесеними змінами, допускається одностороннє розірвання за ініціативою орендаря - Фізичної особи-підприємця Пікуна Романа Івановича, за умови попередження про це орендодавця за 1 місяць.

Згідно з частиною 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 784 ЦК України встановлено, що наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі.

Частиною 6 статті 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Беручи до уваги те, що з 14.08.2017 власником спірного орендованого приміщення є ОСОБА_2 , та те, що остання разом з позивачем, на підставі договору про здійснення спільної діяльності від 14.08.2017, здійснювали нагляд за спірним орендованим приміщенням, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили придбання матеріалів для опалення, встановлення електричного котла чи повернення грошових коштів відповідачеві відповідно до розписки, наданої останньому ОСОБА_2 , дає підстави вважати за можливе той факт, що відповідач дійсно не міг займатися своєю підприємницькою діяльністю в повній мірі через обставини, за які орендар не відповідає, у зв`язку з чим покинув орендоване приміщення у січні 2019 року.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги, за які останній розрахувався частково. Так, за 19 місяців 2016 та 2017 років через порушення відповідачем умов Договору, а саме часткову сплату у розмірі 13 000 грн у місяць замість 16 800 грн, утворився борг по сплаті орендної плати в розмірі 72 200 грн, а також відсутність сплати орендної плати в повному розмірі з грудня 2018 року по травень 2019 року у розмірі 100 800 грн.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував сплату орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 у порядку, розмірі та у строк встановлених відповідним договором, а позивачем заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 належним чином доведена, також беручи до уваги те, що спірне приміщення, як встановлено судом, фактично не використовувалося відповідачем з січні 2019 року і не могло бути використане через обставини, за які відповідач (орендар) не відповідає, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 89 000,00 грн.

Також, частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань (а.с.71-109,т.1) суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, враховуючи те, що суд позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу задовольнив частково, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення суми індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме: індекс інфляції у розмірі 17 555,95 грн. та 3% річних у розмірі 2 670,00 грн.

Разом з тим, за приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, визначених договором, передбачена пунктом 1 додаткової угоди № 5 від 01.08.2013 до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012.

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені за прострочення сплати орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 за кожен день прострочення є арифметично вірним, враховуючи те, що суд позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу задовольнив частково, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення суми пені підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1 377,60 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до статті 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн. підлягають стягненню з відповідача, а у розмірі 1 163,8 грн. - покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 130, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича до Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Омельченка Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) суму заборгованості у розмірі 89 000 (вісімдесят дев`ять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 1 377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 60 коп., індекс інфляції у розмірі 17 555 (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 95 коп., 3% річних у розмірі 2 670 (дві тисячі шістсот сімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "13" листопада 2019 р.

Суддя Т.О. Пономаренко