ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

18 листопада 2019 року Справа № 915/2265/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом ПСП «Козирське», вул. Очаківська, 35А, с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл., 57525 ()

адреса представника: вул. Кірова, б. 222, кв. 95, м. Миколаїв, 54031

до відповідача В особі філії ТОВ «Техніка і Технології», вул. Троїцька, 157 Б, м. Миколаїв, 54028

юридична адреса: вул. Соборна, 22, кв. 103, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25009 ()

про стягнення коштів в сумі 558 536, 55 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось ПСП «Козирське» з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ТОВ «Техніка і Технології» грошову суму в розмірі 412 000, 00 грн., сплачену в якості передоплати та пеню в розмірі 146 536, 55 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з ТзОВ "Техніка і технології" (м. Кропивницький) на користь позивача ПСП «Козирське» (с. Козирка, Миколаївська обл.) коштів (передоплати) за непоставлений товар за договором купівлі-продажу № ТТ-02000002 від 12.01.2018 року, укладеним між сторонами.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо порушення відповідачем зобов`язань щодо поставки товару за договором купівлі-продажу № ТТ-02000002 від 12.01.2018 року.

Позовна заява подана до господарського суду Миколаївської області з посиланням на положення ч. 5 ст. 29 ГПК України та, зокрема, з тих мотивів, що договором купівлі-продажу № ТТ-02000002 від 12.01.2018 року встановлено місце виконання с. Козирки, вул. Очаківська, 35А.

Крім того, позивач посилаючись на сайт https://t-i-t.com.ua/contacts/ зазначає, що у відповідача є філія в м. Миколаїв за адресою: 54028, м. Миколаїв, вул. Троїцька, 157 Б.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду за територіальною юрисдикцією (підсудністю) з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.11.2019 місцезнаходженням юридичної особи відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" є: 25009, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Соборна, будинок 22, квартира 103.

Приписами ст. 29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Відповідно до п. 3.1 Договору товар відпускається покупцеві по видатковій накладній та/або Акту приймання передачі зі складу продавця або іншого місця. Адреса складу: 57525, Миколаївський, Очаківський, с. Козирка, Очаківська будинок № 35 а. Продавець завжди має право при можливості максимально приблизити товар до покупця.

Отже, умовами договору сторони погодили право змінювати місце поставки. Отже, місце виконання оспорюваного договору у ньому не визначено, оскільки зазначається виключно місцезнаходження складу та умови поставки, які можуть бути змінними. Умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу визначають лише місце виконання обов`язку продавця в частині відпуску товару зі складу, вказаному в п. 3.1 договору, що не є предметом позову у даній справі.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача коштів.

Враховуючи викладене та те, що особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положення ч. 5 ст. 29 ГПК України та необхідність визначення підсудності за загальними правилами.

Вищевикладене узгоджується з судовою практикою господарських судів апеляційної інстанції, зазначеної у постановах № 916/375/19 від 10.04.2019 року, № 910/8642/19 від 07.10.2019 року, № 924/166/19 від 06.05.2019 року, № 907/76/19 від 17.09.2019 року.

Щодо посилання позивача на те, що спір виник з діяльності філії відповідача, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Відповідно до п.п. 20 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб дані про відокремлені підрозділи юридичної особи:

ідентифікаційний код відокремленого підрозділу;

найменування відокремленого підрозділу;

місцезнаходження відокремленого підрозділу;

види діяльності відокремленого підрозділу;

відомості про керівника відокремленого підрозділу: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата народження, дата призначення та реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи;

відомості про членів керівних органів: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку - для відокремленого підрозділу громадського формування;

відомості про належність відокремленого підрозділу юридичної особи, що припиняється шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення, до юридичної особи - правонаступника;

інформація для здійснення зв`язку з відокремленим підрозділом: телефон та адреса електронної пошти.

Отже, сайт https://t-i-t.com.ua/contacts/, який фактично є доменим ім`ям юридичної особи в мережі Інтернет, на який посилається позивач у позовній заяві, не є допустимим доказом в розумінні ст. 77 ГПК України наявності у відповідача філії.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.11.2019 року в розділі "Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи": найменування та місцезнаходження відокремленого підрозділу, його ідентифікаційний код відсутні.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів останні від імені продавця підписані саме юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології», (), 25009, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Соборна, 22, кв. 103.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що даний спір виник з діяльності філії відповідача. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положення ч. 3 ст. 29 ГПК України та необхідність визначення підсудності за загальними правилами.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що ПСП "Козирське", скориставшись своїм правом на пред`явлення позову, не дотрималось правил визначення підсудності, передбачених ГПК України.

За приписами Глави 2 "Юрисдикція" Розділу І ГПК України юрисдикція справ визначається за предметними і суб`єктними ознаками та за територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст. 30 ГПК України).

Враховуючи, що місцезнаходженням юридичної особи відповідача ТзОВ "Техніка і технології" згідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є 25009, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Соборна, будинок 22, квартира 103, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі матеріалів позовної заяви з додатками за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до господарського суду Кіровоградської області.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ГПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 9 ст. 176 ГПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 27, 29-31, 176, 232-235, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Передати позовну заяву ПСП «Козирське» (вх. № 17362/19 від 11.11.2019 року) до відповідача ТОВ «Техніка і Технології» про стягнення коштів в сумі 558 536, 55 грн. за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до господарського суду Кіровоградської області (вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, м. Кропивницький, 25022).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 18.11.2019 року

Суддя Е. М. Олейняш