СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. Справа № 917/342/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від прокурора від відповідача-1 від відповідача-2 від третьої особи за апеляційною скаргою Мартюхіна Н.О. Плахов О.В., Шутенко І.А. Єлфімовій Ю.О. Алекаєв Ю.В., посвідчення №042342 від 29.03.2016 адвокат Ступнік С.В. ордер ПТ №140657 від 04.11.2019 Букорос В.А. довіреність №02-31/177 від 15.04.2019 не з`явився Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, м. Лубни, Полтавська область (вх. №2257 П/2)
на ухвалу господарського суду Полтавської області
від28.05.2019 (повний текст складено 20.06.2019)
у справі№917/342/19 (суддя Солодюк О.В.)
за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, м. Лубни, Полтавська область
до відповідачів третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокон", м. Пирятин, Полтавська область 2.Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, с. Давидівка, Пирятинський район Полтавська область Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава
провизнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та припинення на майбутнє договору оренди землі, визнання недійсною та припинення на майбутнє додаткової угоди до договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 залишено без розгляду позов Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області до ТОВ "Агрокон" та Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та припинення на майбутнє договору оренди землі, визнання недійсною та припинення на майбутнє додаткової угоди до договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернувся Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду такою, що прийнята із порушенням норм процесуального права, зважаючи на наступне:

- Давидівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області є суб`єктом, який прийняв рішення на підставі яких було укладено договір оренди землі і є стороною цього договору оренди спірної земельної ділянки, а відтак є відповідачем. Вказаний факт унеможливлює звернення до суду Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (як позивача) до самої себе (як відповідача) про визнання незаконним свого рішення та недійсним договору оренди землі;

- з огляду на те, що інтереси держави порушено органом місцевого самоврядування, який діяв всупереч інтересам територіальної громади, яка не є юридичною особою та не може бути стороною по справі, а також всупереч вимогам чинного законодавства, позов пред`явлено прокурором в інтересах держави як самостійним позивачем, оскільки з огляду на вищевикладене, передача без проведення торгів земельної ділянки комунальної форми власності, істотно суперечить інтересам держави, однак відсутній орган до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів територіальної громади в судовому порядку у випадку їх порушення органом, який її представляє у спірних правовідносинах, а саме відповідною сільською радою, що обумовлює необхідність звернення з даним позовом прокурора.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 поновлено Першому заступнику керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19; відкрито апеляційне провадження за скаргою Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19; зупинено провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Великою Палатою Верховного Суду 26.06.2019 прийнято постанову у справі №587/430/16-ц, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 30.09.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 та призначено розгляд апеляційної скарги на "11" листопада 2019 р. о 10:00 год.

Прокурор в судовому засіданні 11.11.2019 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідачі в судовому засіданні 11.11.2019 заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Вважають ухвалу місцевого господарського суду законною та такою, що підлягає залишенню без змін, з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Третя особа в судове засідання 11.11.2019 не з`явилась, причини неявки не повідомила.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Рішенням Давидівської сілської ради Пирятинського району від 12.12.2012 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі в її оренду ТОВ «Агрокон» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 15,5300 га, яка знаходиться в межах с. Кроти територіальних межах Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

На підставі вищевказаного рішення 12.12.2012 між ТОВ «Агрокон» та Давидівською сільською радою Пирятинського району Полтавської області укладено договір оренди землі №01, яким передано в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради загальною площею 15,5300 га до 01.01.2018.

Рішенням Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 10.11.2017 №106г було продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки до 31.12.2024.

Не погодившись із фактом передачі земельної ділянки без проведення земельних торгів та за відсутності агрохімічного паспорту, Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся в інтересах держави до місцевого господарскього суду із позовом до Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області та ТОВ «Агрокон» про:

- визнання незаконними та скасування рішення Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 12.12.12р. "Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та передачі її в оренду ТОВ "Агрокон" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах населеного пункту Давидівської сільської ради";

- визнання незаконними та скасування рішення Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області № 106г від 10.11.17р. "Про продовження договору оренди земельної ділянки для ведення товарного виробництва в межах с. Кроти ТОВ "Агрокон";

- визнання недійсними та припинення на майбутнє договору оренди землі № 01 від 12.12.12р. щодо земельної ділянки, яка знаходиться в межах населеного пункту, загальною площею 15,5300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та додаткової угоди від 10.11.2017 р. про поновлення терміну дії договору № 01 від 12.12.12р. та внесення змін до договору оренди землі;

- зобов`язання повернути територіальній громаді Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області земельну ділянку, шляхом підписання акту приймання-передачі.

В позовній заяві Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області зазначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, а Давидівська сільська рада на користь якої необхідно повернути спірні землі, розпорядилася ними з порушенням вимог чинного законодавства (без земельних торгів (аукціону), тому прокурор з метою захисту інтересів держави звертається з даним позовом до суду самостійно як позивач.

Отже, як було встановлено судом першої інстанції прокурором в позовній заяві зазначено, що ним пред`явлено даний позов в інтересах держави, враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Під час визначення правомірності поданого прокурором позову в даній справі, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Згідно статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Зазначені вище положення Закону кореспондуються із відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. (ч.ч. 4-5 ст. 53 ГПК України).

Аналіз вищевказаних правових норм свідчить, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У Рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Отже, наведені вище положення діючого законодавства та рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99, надають прокуророві право звертатися до суду з позовом до суду в разі наявності достатнього обґрунтування порушення або загрози порушення інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування."

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За змістом положень ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно пунктів в, г, д частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права власності або користування відповідної особи щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

У разі звернення з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають, як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства, так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, що звернулась за їх захистом.

При цьому, у разі порушення права на земельну ділянку його захист, у тому числі у визначений статтями 21, 393 ЦК України та пунктом "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України спосіб, здійснюється власником земельної ділянки або її землекористувачем, а відповідно право на звернення із таким позовом належить власнику, землекористувачу цієї ділянки або особі, яка відповідно до законодавства уповноважена та має право в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача звертатись за захистом його порушеного права із одночасним обґрунтуванням в позовній заяві підстав для звернення уповноваженої особи із позовом в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що передана Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрокон" в оренду земельну ділянку загальною площею 15,5300 га, знаходяться на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області та перебувають у комунальній власності.

Отже, в силу положень Земельного кодексу України власником вищезазначених земельних ділянок є територіальна громада Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, а функції власника зазначених земельних ділянок виконує Давидівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області, яка повинна діяти в інтересах відповідної територіальної громади.

Судова колегія апеляційного господарського суду враховує той факт, що Давидівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області визначена прокурором в якості відповідача в цій справі, у зв`язку із чим зазначений орган місцевого самоврядування не може одночасно бути і позивачем в даному позові.

Зважаючи на той факт, що спірна земельна ділянка знаходиться в комунальній власності, власником спірної земельної ділянки є відповідна територіальна громада, а також неможливість одночасного перебування Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області в процесуальному статусі позивача та відповідача, прокурору під час звернення до суду із позовом було доцільно обґрунтовувати підставу для представництва у вигляді порушення інтересів власника відповідної земельної ділянки - територіальної громади Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Місцевим господарським судом вірно вказано, що сама по собі зазначена в позові обставина порушення вимог законодавства Давидівською сільською радою, не перешкоджає прокурору звертатися в інтересах територіальної громади для захисту її прав до суду із позовом щодо визнання недійсними тих чи інших рішень чи договорів, стороною яких дана сільська рада була.

В той же час, зміст позовної заяви та доданих до неї документів, не дає змогу дійти висновку, що прокурор звернувся із даним позовом в інтересах територіальної громади.

Прокурор вперше зазначив про подання позову в інтересах територіальної громади лише в апеляційній скарзі, але прокурор повинен був обґрунтовувати порушення інтересів територіальної громади в позові, а не в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 11.11.2019 прокурор під звукозапис також зазначив, що в позові він не обґрунтовував подання даного позову в інтересах територіальної громади або сільської ради.

Як вже зазначалось вище, в позовній заяві Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в обґрунтування підстав для представництва зазначено, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Разом з тим, вищевказане обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів держави є помилковим, зважаючи на наступне:

-діючим земельним законодавством передбачено, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області розпоряджається землями сільськогосподарського призначення державної форми власності, проте наявні в матеріалах справи документи свідчать, що спірна земельна ділянка знаходиться в комунальній власності, яка перебуває у власності відповідної територіальної громади, а функції власника зазначених земельних ділянок виконує Давидівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області;

- функція органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, також не надає Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області права звертатися до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки;

- наявність функції державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності зумовлює інші наслідки як то обстеження земельних ділянок, складання актів перевірок, які не пов`язані із зверненням до суду як розпорядника земель комунальної власності

За таких обставин, відсутність повноважень у Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звертатися до суду із вимогами, заявленими у цій справі, не дає, в даному випадку, правових підстав першому заступнику керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області права самостійно звертатися до суду із цим позовом.

Враховуючи наведене, перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області не довів законних підстав для представництва інтересів держави у правовідносинах з оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов`язаних з розпорядженням землями комунальної форми власності, у зв`язку із чим судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов заявлено особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 226 ГПК України.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга Першого заступника прокурора Полтавської області підлягає залишенню без задоволення, а ухвала господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.05.2019 у справі №917/342/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко

(Повний текст постанови складено 18.11.2019 року).