ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Справа № 918/471/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача - Конопліцький І.В.;

відповідача - Педич Д.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2019 року (повний текст складено 05.09.2019) у справі №918/471/19 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2019 року у справі №918/471/19 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 904 757,72 грн заборгованості за Договором № 8355/1718-БО-28 постачання природного газу від 15.09.2017 року, 85 148,32 грн пені, 66 131,95 грн 3 % річних, 174 545,35 грн інфляційних та 34 735,98 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Безпосередньо в судовому засіданні представники апелянта та відповідача повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (споживач/відповідач) був укладений договір № 8355/1718-БО-28 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017 2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору, природний газ що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами / організаціями.

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 р. по 31 березня 2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 850,0 тис. куб. м (вісімсот п`ятдесят тисяч куб. метрів), в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень 90,0; листопад 130,0; грудень 160,0; всього IV кВ. 2017 р. 380,0; січень 180,0; лютий 160,0; березень 130,0; всього І кв. 2018 р. 470,0 (п. 2.1. договору).

Додатковою угодою № 2 від 02.04.2018 року до договору постачання природного газу від 15.09.2017 року № 8355/1718-БО-28 сторони погодили п.2.1. договору постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 67,0 тис. куб. м. (шістдесят сім тисяч куб. м), у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): квітень 65,0; травень 2,0; всього 67,0.

Додатковою угодою № 3 від 05.06.2018 року до договору постачання природного газу від 15.09.2017 року № 8355/1718-БО-28 сторони погодили п.2.1. договору постачальник передає споживачу в період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 4,0 тис. куб. м. (чотири тисячі куб. м), у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): червень 2,0; липень 2,0; всього 4,0.

Відповідно до п.3.7 договору, приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно п.5.2. договору ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7 907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 64 коп.).

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктами 8.1. та 8.2. договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 1 від 15.02.2018 року до договору постачання природного газу від 15.09.2017 року № 8355/1718-БО-28 сторони погодили п.8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3. договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1. договору).

Додатковою угодою № 2 від 02.04.2018 року до договору постачання природного газу від 15.09.2017 року № 8355/1718-БО-28 сторони погодили п. 12.1. Договору - договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 3 від 05.06.2018 року до договору постачання природного газу від 15.09.2017 року № 8355/1718-БО-28 сторони погодили п. 12.1. договору Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 липня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Вказаний договір та додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору поставлено у жовтні 2017 року - травні 2018 року, а відповідачем прийнято природний газ обсягом 670,933 тис. куб. м. на загальну суму 6 366 241,72 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Натомість, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань оплату за поставлений здійснив частково на суму 4 461 484,00 грн.

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість в розмірі 1 904 757,72 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради про стягнення 1 904 757,72 грн основного боргу, 170 296,63 грн пені, 174 545,35 грн інфляційних втрат, 66 131,95 грн 3% річних.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 904 757,72 грн обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 655, 692, 712 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення з останнього 66 131,95 грн відсотків річних та 174 545,35 грн інфляційних нарахувань, згідно поданого позивачем розрахунку.

Відповідно до п.8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.8.2. договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції, правомірно задоволив пеню в розмірі 85 148,32 грн, зменшивши її розмір на 50%.

При цьому, посилання ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на те, що судом першої інстанції неправомірно зменшено розмір штрафних санкцій на 50%, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч.3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення розміру пені вірно взяв до уваги наступні обставини:

- відповідно до умов договору відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. При цьому, у відповідача наявна непогашена перед ним заборгованість з державного та місцевого бюджетів по різниці в тарифах на суму 1 207,53 тис. грн - для бюджетних установ та 11 846,60 тис. грн - для населення.

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки прострочення зумовлене несвоєчасним надходженням на рахунок коштів від споживачів, а також зумовлене накладенням арешту на рахунки відповідача. Станом на 01.07.2019 заборгованість населення перед підприємством за спожиті послуги з централізованого опалення становить 7495,6 тис. грн.

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором. Іншого матеріали справи не місять;

- відповідно до фінансового звіту Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради на 31 грудня 2018 рік підприємство є збитковим.

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, судом першої інстанції враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Також слід зазначити, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100 % акцій якого належить державі.

Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру пені, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, з огляду на що визнав за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

При цьому, посилання відповідача на те, що в позовній заяві вказано про укладення договору №8355/1718-БО-28 постачання природного газу від 27.10.2016, який між сторонами не укладався, що на його думку є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки посилання позивача в позовній заяві на укладений між сторонами договір №8355/1718-БО-28 постачання природного газу від 27.10.2016, а не від 15.09.2017, є технічною опискою, та не може бути підставою для відмови в стягненні заборгованості на підставі договору №8355/1718-БО-28 постачання природного газу від 15.09.2017. Крім того, до позовної заяви позивачем долучені копії договору №8355/1718-БО-28 постачання природного газу від 15.09.2017, додаткових угод до нього, актів приймання-передачі природного газу на виконання договору №8355/1718-БО-28 постачання природного газу від 15.09.2017 та розрахунок заборгованості, штрафних санкцій, 3% відсотків річних та інфляційних нарахувань за договором №8355/1718-БО-28 від 15.09.2017 станом на 16.05.2019, що в свою чергу підтверджує вчинену останнім описку в позовній заяві в зазначенні дати укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2019 року у справі №918/471/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/471/19 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "20" листопада 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.