РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2019Справа № 910/13020/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вудгофф"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм"

про стягнення 159 152,56 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Глова Н.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вудгофф" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" про стягнення 159152,56 грн основного боргу за договором поставки №64 від 31.10.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №64 від 31.10.2017

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.09.2019 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/13020/19, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання у справі на 29.10.2019.

09.10.2019 через канцелярію суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову відповідач заперечує, посилаючись на те, що заявлена до стягнення позивачем заборгованість за договором поставки №64 від 31.10.2017 сплачена відповідачем у повному обсязі до відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2019, у зв`язку із проходженням суддею Гулевець О.В. підготовки у Національній школі суддів України у період з 28.10.2019 по 01.11.2019, судове засідання по справі № 910/13020/19 призначено на 05.11.2019.

25.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивачем заявлені вимоги про стягнення 57603,23 грн, з яких: пеня у сумі 44467,76 грн та 30% річних у сумі 13135,47 грн, що виникли внаслідок порушення строків оплати за договором поставки №64 від 31.10.2017.

У судове засідання 05.11.2019 з`явився представник відповідача. Представник позивача не з`явився.

Розглянувши заяву позивача про зміну предмету позову, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 159152,56 грн суми основного боргу за договором поставки №64 від 31.10.2017.

Звертаючись до суду з заявою про зміну предмету позову, позивач заявив вимоги про стягнення пені у сумі 44467,76 грн та 30% річних у сумі 13135,47 грн, нарахованих внаслідок порушення строків оплати за договором поставки №64 від 31.10.2017, які фактично не були заявлені в позовній заяві.

За приписами чинного процесуального кодексу господарському суду необхідно встановити, чи є подана заява по своїй суті зміною предмету і підстав позову одночасно чи лише зміною предмету чи підстав.

Судом встановлено, що заява позивача про зміну предмету позову, не є заявою про зміну лише предмета позову, а є фактично зміною і предмету і підстав, оскільки позивач не змінює лише певні матеріально-правові вимоги у позовні заяві, а заявляє додаткові вимоги майнового характеру, тобто змінює додатково обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи, розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на викладене, суд відмовляє у заяві позивача про зміну предмету позову та подальший розгляд справи здійснюється згідно первісно заявлених вимог. Окрім того, суд звертає увагу позивача про його право на подання відповідної позовної заяви у загальному порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.11.2019 проти позову заперечив, надав пояснення по суті заперечень.

Представник позивача у судове засідання 05.11.2019 не з`явився.

У судовому засіданні 05.11.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вудгофф" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (покупець, відповідач) укладений договір поставки №64 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та вчасно і в повному обсязі оплатити даний товар.

Відповідно до п.2.1. договору, найменування, ціна та кількість товару, який поставляється відповідно до умов цього договору, вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.1. договору, ціна товару узгоджується окремо при поставці кожної партії товару та зазначається у рахунку-фактурі та видатковій накладній на товар, які є невід`ємними частинами цього договору.

За змістом пункту 5.2. договору, оплата за товар здійснюється у національній валюті України в безготівковому вигляді, шляхом 100 % передоплати грошових коштів на банківський рахунок постачальника протягом строків оплати, які зазначаються в кожному виставленому рахунку або покупцю надається відтермінування у 14 календарних днів з моменту відправки продавцем товару.

На виконання умов договору згідно видаткової накладної №1063 від 11.07.2019, позивач поставив відповідачу товар на суму 259 152,00 грн.

27.08.2019 позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату боргу вих.№20-08/1 від 20.08.2019.

Відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості у сумі 100000,00 грн, що підтверджується доданими до позову банківськими виписками з рахунку позивача.

Оскільки відповідач заборгованість у сумі 159152,00 грн не сплатив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 159152,00 грн заборгованості за договором поставки №64 від 31.10.2017.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору згідно видаткової накладної №1063 від 11.07.2019, позивач поставив відповідачу товар на суму 259 152,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.2. договору, оплата за товар здійснюється у національній валюті України в безготівковому вигляді, шляхом 100 % передоплати грошових коштів на банківський рахунок позивача протягом строків оплати, які зазначаються в кожному виставленому рахунку або відповідачу надається відтермінування у 14 календарних днів з моменту відправки позивачем товару.

Згідно із наявними у матеріалах справи банківськими виписками 04.09.2019 та 06.09.2019 позивач сплатив на користь відповідача 100000,00 грн за поставлений товар.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи, 24.09.2019 відповідач здійснив оплату заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості у розмірі 159152,65 грн, що підтверджується платіжним дорученням №19166 від 24.09.2019, копія якого наявна в матеріалах справи.

Провадження у даній справі № 910/13020/19 було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2019.

При цьому, суд зазначає, що відсутність предмета спору, а отже, спірного матеріального правовідношення між сторонами, до відкриття провадження у справі тягне за собою відмову в позові.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Наведене узгоджується із п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" .

Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості по договору поставки №64 від 31.10.2017 у розмірі 159152,65 грн сплачена відповідачем до відкриття провадження у справі (до 25.09.2019), що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вудгофф" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" про стягнення 159152,56 грн основного боргу за договором поставки №64 від 31.10.2017.

Судовий збір за розгляд справи та витрати на правову допомогу відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.11.2019.

Суддя О.В. Гулевець