РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2019Справа № 910/11115/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/11115/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГТРАНС» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро Шевченківський район, площа Героїв Майдану, будинок 1, кімната 524)

До Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5)

Про відшкодування збитків у розмірі 157 440, 00 грн

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГТРАНС» (далі - Позивач) звернулося з позовом до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі - Відповідач) про відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача обов`язку забезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) під час його курсування залізничними коліями, що спричинило розукомплектування вагонів, внаслідок чого позивач був змушений придбати аналогічні деталі для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки вагони використовуються останнім в господарській діяльності. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача 157 440, 00 грн прямих збитків, які виникли у нього у зв`язку з розукомплектуванням вагонів. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 позовну заяву було залишено без руху. Встановлено Позивачі строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання: 1) належних доказів направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача за вказаним описом вкладення у цінний лист; 2) письмової заяви з доданням до неї доказів відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, а саме зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналів щодо всіх копій письмових доказів, які додані до позовної заяви.

02.09.2019 від Позивача надійшла заява на усунення недоліків, якою останній усунув недоліки оформлення позовної заяви, встановлені ухвалою суду від 20.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, з огляду на малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, ціну позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, без проведення судового засідання та виклику сторін, запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 05.10.2019.

11.09.2019 через відділ канцелярії суду від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригінала платіжного доручення №45227 від 30.08.2019 щодо оплати Позивачем послуг правничої допомоги за договором.

26.09.2019 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву (№ В-07/В10-19-71 від 20.09.2019) про стягнення збитків, в якому Відповідач просив відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, поновити строк для подання відзиву на позов та судові витрати покласти на позивача.

Зі змісту поданого відповідачем відзиву вбачається, що відповідач просить суд поновити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, оскільки у відповідача був відсутній достатній час для обробки вхідної поштової кореспонденції та направлення відповідних документів відповідачем за належністю до філії та в свою чергу до відповідного структурного підрозділу, а той в свою чергу до належних виробничих структурних підрозділів з наступним зворотнім отриманням від останніх всіх необхідних доводів та документів, необхідних для вирішення спору, відповідач був (міг бути) позбавлений можливості підготувати та своєчасно направити до суду даний відзив у встановлений термін, витребувати та розглянути необхідні докази. Вважає, що встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву відповідачем був (або міг бути) пропущений з поважних причин, враховуючи й поштовий обіг.

В силу приписів ч.8 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи поштове відправлення 721, яким була направлена ухвала суду від 05.09.2019 було вручене представнику Відповідача 11.09.2019.

Таким чином останній день для подання відзиву на позовну заяву - 26.09.2019.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 26.09.2019, як вбачається із поштового конверта 506 направлений до суду він був 24.09.2019.

Отже, виходячи із вище викладеного, суд дійшов до висновку, що відзив на позовну заяву Відповідачем, був поданий в термін, встановлений в ухвалі суду від 05.09.2019.

Відзив Відповідача надійшов до суду засобами поштового зв`язку, і у відповідності до Інструкції з діловодства в господарських судах України провідним спеціалістом відділу автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) був складений акт від 26.09.2019 про виявлення відсутності при відкритті конверту додатку 3, а саме: Доказу відправки позивачу копії відзиву. Трек - номер поштового відправлення - на конверті даної кореспонденції.

Відзив на позовну заяву хоча і був поданий до суду всупереч приписам п.2 ч.6 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, а саме не містив документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, проте оскільки Позивачем було подана відповідь на відзив, суд дійшов висновку про можливість врахування відзиву на позовну заяву як належно поданого.

02.10.2019 через відділ канцелярії суду від Позивача надійшла відповідь на відзив (№ 17002 від 01.10.2019 ), в якій Позивач заперечував доводи Відповідача, викладені у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.166 Господарського процесуального кодексу України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Зі змісту відповіді на відзив вбачається, що Позивач отримав відзив на позов 16.09.2019. Як зазначає Позивач із врахуванням вихідних днів останнім днем відповіді на відзив є 01.10.2019.

В ухвалі Господарського суду міста Києва від 05.09.2019 зазначається «запропонувати позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачу».

Таким чином останній день для подання відповіді на відзив - 23.09.2019 (17.09 - 1-й день; 18.09 - 2-й день; 19.09 - 3-й день; 20.09 - 4-й день; 21.09-22.09 - вихідні; 23.09 - 5-й день).

Проте враховуючи, що відповідь на відзив містить доводи позовної заяви, вона також враховується судом.

Правом на подання заперечення на відповідь на відзив у встановлений судом строк, Відповідач не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 09.11.2015 між Позивачем та Відповідачем був укладений договір ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування.

Так, у лютому-березні 2019 Відповідачем було здійснено перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Позивача, а саме: № 59676551; № 60688652; № 61327689; № 61603569.

У лютому-березні 2019 року було виявлено пошкодження (розукомплектування) вищевказаних вагонів.

27.02.2019 на станції Шмаково «Придніпровської залізниці» складено акт загальної форми ГУ-23, на підставі якого 27.02.2019 складено повідомлення № 7779 форми ВУ-23М на ремонт або технічне обслуговування вагона № 59676551.

16.03.2019 на станції Кривий Рог-Главний «Придніпровської залізниці» складено акт загальної форми ГУ-23, на підставі якого 16.03.2019 складено повідомлення № 3055 форми ВУ-23М на ремонт або технічне обслуговування вагона № 60688652.

16.02.2019 на станції Чоп «Львівської залізниці» складено акт про пошкодження вагона форми ВУ-25М, на підставі якого 16.02.2019 складено повідомлення № 3980 форми ВУ-23М на ремонт або технічне обслуговування вагона № 61327630.

27.02.2019 на станції Шмаково «Придніпровської залізниці» складено акт загальної форми ГУ-23, на підставі якого 27.02.2019 складено повідомлення № 7777 форми ВУ-23М на ремонт або технічне обслуговування вагона № 61603569.

Внаслідок пошкодження (розкомплектування) вагонів Позивач був змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності Позивача.

Відповідно до повідомлень форми ВУ-36М (№9320 від 04.03.2019; №6320 від 19.03.2019; №7663 від 02.03.2019; №9320 від 04.03.2019), вагони були прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Відповідача для проведення ремонту та технічного огляду.

Структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Відповідача ремонт вантажних вагонів було завершено, та по факту виконання поточного ремонту вагонів між Відповідачем в особі структурного підрозділу та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремвагонторг» (яка діє відповідно до договору послуг № 25у/14 від 19.02.2014 укладеного між Позивачем та ТОВ «Ремвагонторг»), було складено акт встановлення.

Так, відповідно до акта встановлення №5 від 27.03.2019, при виконання поточного ремонту вагонів ТОВ «Ремвагонторг» в структурному підрозділі «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПТО станції Шмаково на вагон № 59676551 були встановлені нові запчастини, а саме: Головна частина повітрярозподілювача 270.023-1 (№ запчастини: 10/18/55423) в кількості - 1 шт.; Болт к. Б-53-19 в кількості - 2 шт.; Гайка к. Г-22-18,5 в кількості - 2 шт.; Болт М 12*15 п/р в кількості - 2 шт.

Відповідно до акта встановлення №2 від 19.03.2019, при виконання поточного ремонту вагонів ТОВ «Ремвагонторг» в структурному підрозділі «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПТО станції Кривий Ріг-Головний на вагон № 60688652 були встановлені нові запчастини, а саме: Головна частина повітрярозподілювача 270.023-1 (№ запчастини: 10/18/55444) в кількості - 1 шт.; Болт к. Б-53-19 в кількості - 2 шт.; Гайка к. Г-22-18,5 в кількості - 2 шт.; Болт М 12*15 п/р в кількості - 2 шт.

Відповідно до акта встановлення №2 від 21.03.2019, при виконання поточного ремонту вагонів ТОВ «Ремвагонторг» в структурному підрозділі «Експлуатаційного вагонного депо Ужгород» регіональної філії «Львівська залізниця» ПТО станції Чоп на вагон № 61327680 були встановлені нові запчастини, а саме: Частина головна 4381 УХЛ1 ТУ 4184-017-13 (№ запчастини: 09/18/16491) в кількості - 1 шт.; Магістральна частина повітророзподільника 483А.010-01 (№ запчастини: 07/18/37746) в кількості - 1шт.; Болт к. Б-53-19 в кількості - 4 шт.; Гайка к. Г-22-18,5 в кількості - 4 шт.

Відповідно до акта встановлення №5 від 27.03.2019, при виконання поточного ремонту вагонів ТОВ «Ремвагонторг» в структурному підрозділі «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПТО станції Шмаково на вагон № 61603569 були встановлені нові запчастини, а саме: : Головна частина повітрярозподілювача 270.023-1 (№ запчастини: 10/18/55432) в кількості - 1 шт.; Магістральна частина повітрярозподілювача 483А.010-01 (№ запчастини: 07/18/37713) в кількості - 1 шт.; Болт к. Б-53-19 в кількості - 4 шт.; Гайка к. Г-22-18,5 в кількості - 4 шт.; Болт М 12*15 п/р в кількості - 4 шт.

Між Позивачем та ТОВ «Ремвагонторг» був підписаний акт виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, відповідно до якого вартість послуг по ремонту вагона № 59676551 склала - 28 300, 00 грн (9 000, 00 грн - ціна запчастини; 19 300, 00 грн - вартість ремонту); по ремонту вагона № 60688652 - 28 300, 00 грн (9 000, 00 грн - ціна запчастини; 19 300, 00 грн - вартість ремонту); по ремонту вагона № 61327680 - 37 300, 00 грн (18 000, 00 грн - ціна запчастин; 19 300, 00 грн - вартість ремонту); по ремонту вагона № 61603569 - 37 300, 00 (18 000, 00 грн - ціна запчастин; 19 300, 00 грн - вартість ремонту).

Отже, загальна сума виконаних робіт становить - 131 200, 00 грн (без ПДВ); 157 440 (з урахуванням ПДВ).

Спір між сторонами у справі виник з приводу того, що Відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження майна (вагонів) Позивача під час їх перебування на залізничній колії, у зв`язку з чим вагони № 59676551, № 60688652, № 61327680 та № 61603569 були відчепленні, у зв`язку із несправністю, що стало підставою проведення їх технічного огляду та ремонту шляхом заміни деталей та завдало збитків позивачу на загальну суму 157 440 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ), які Відповідач повинен відшкодувати.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, Відповідач у відзиві на позов зазначає, що пошкодження вагонів заподіяне невстановленими особами, про що були повідомленні правоохоронні органи. Відповідач також наголошує, що позивачем не надано доказів, що вагони у період здійснення їх технічного обслуговування перебували у правомірному володінні позивача і він використовував їх у своїй господарській діяльності та поніс витрати, пов`язані з експлуатацією та збереженням вагонів.

Позивач в свою чергу у відповіді на відзив повністю заперечує доводи Відповідача, викладені ним в відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позивні вимоги.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту, нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГТРАНС», а саме: № 59676551; № 60688652; № 61327680; № 61603569.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття Відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як встановлено судом, 27.02.2019 на станції Шмаково, 16.03.2019 на станції Кривий Рог-Главний, 16.02.2019 на станції Чоп, 27.02.2019 на станції Шмаково були виявлені пошкодження вагонів № 59676551, № 60688652, № 61327630 та № 61603569, про що були складені акти загальної форми ГУ-23.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей:

несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п. 6.2.1. зазначеної інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставки такого вагону в состав поїзду.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) ТОВ «МЕТАЛУРГТРАНС» були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М, а саме: № 7779 від 27.02.2019; № 3055 від 16.03.2019; № 3980 від 16.02.2019; № 7777 від 27.02.2019.

Відповідно до п. 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вагонів № 59676551, № 60688652, № 61603569 їх було відправлено до структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а вагон № 61327680 до структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М (№ 9320 від 04.03.2019; №6320 від 19.03.2019; №7663 від 02.03.2019; № 9329 від 04.03.2019).

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремвагонторг» складено та підписано акт виконаних робіт по ремонту вагонів № 59676551, № 60688652, № 61327680 та № 61603569 на загальну суму 131 200 грн 00 коп. (без ПДВ).

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551 (z0828-99), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Таким чином, позивачем було придбано деталі на загальну суму 157 440, 00 грн (з урахуванням ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами встановлення та актом виконаних робіт.

З акту звірки взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремвагонторг» станом на 30.06.2019 вбачається, що позивачем було сплачено вартість виконаних робіт та наданих послуг по акту від 27.05.2019 № 517.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та ст. 78 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданих йому вагонів.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приписами ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначено у пункті 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 №904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

У відповідності до ст. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною 1 ст. 114 Статуту встановлено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позивачем доведено наявність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 157 440, 00 грн, які поніс позивач, у зв`язку із необхідністю встановлення нових деталей на вагони.

Твердження Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо того, що позивачем не надано доказів, що вагони у період здійснення їх технічного обслуговування перебували у правомірному володінні позивача і він використовував їх у своїй господарській діяльності та поніс витрати, пов`язані з експлуатацією та збереженням вагонів, не приймаються судом до уваги, оскільки позивач звертається до суду з позовом як орендар спірних вантажних вагонів, тобто особа, якій було завдано збитків, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та яка має право на відшкодування таких збитків, заподіяних відповідачем.

Всі інші доводи не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження Позивача, викладені в відповіді на відзив, підтверджують доводи позовної заяви.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні належних Позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого Позивачем були понесені витрати на оплату ремонту вагонів, на загальну суму 157440, 98 грн, покладення відповідальності на Відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» про стягнення збитків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у частковому обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду будь-яких належних доказів, які б спростовували заявлені позивні вимоги і належних та допустимих доказів іншого матеріали справи не містять.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» витрат на професійну правничу допомогу згідно договору № 09012018/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018 в загальному розмірі 16 150, 00 грн.

Відповідно до приписів ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 ч. 3. ст.123 Господарського процесуального кодексу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 16 150, 00 грн представником Позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги №09012018/МТ від 09.01.2018, копію додаткової угоди угоди № 31072019 від 31.07.2019 до договору № 09012018/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018, копію акта приймання-передавання наданих послуг до додаткової угоди № 31072019 від 12.08.2019 до договору № 09012018/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018, копію рахунка-фактури №120819 від 12.08.2019, а також копію платіжного доручення № 45227 від 30.08.2019.

Водночас, суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач в позивній заяві здійснив попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс (очікує понести) в зв`язку з розглядом справи, так відповідно до розрахунку, судові витрати Позивача становлять: 2 363, 60 грн - судового збору; 16 150, 00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, вимога про стягненню суми судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 157 440, 00 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро Шевченківський район, площа Героїв Майдану, будинок 1, кімната 524; ідентифікаційний код 33074226) суму завданих збитків у розмірі 157 440 (сто п`ятдесят сім тисяч чотириста сорок) грн 00 коп. та суму судового збору у розмірі 2 361 (дві тисячі триста шістдесят одна) грн 60 коп. та суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 150 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко