ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1846/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат

на рішення Господарського суду Одеської області від 29 серпня 2019 року, суддя Мостепаненко Ю.І., м.Одеса, повний текст складено 30.08.2019 року

у справі №916/1846/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця

про стягнення 51 240 грн. 60 коп.,

(ухвалене суддею Мостепаненко Ю.І. 29.08.2019р., об 11-15 год. у приміщенні господарського суду Одеської області, м. Одеси, повний текст складено 30.08.19)

01.07.2019 року Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця», в якій просить суд стягнути з останнього 51 240 грн. 60 коп. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажів приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» у березні місяці 2019р., ПАТ "Українська залізниця" було допущено прострочення доставки вантажу, що є порушенням Статуту залізниць України. Так, з посиланням на пункт 116 Статуту залізниць України, ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» було нараховано відповідачу штраф у сумі 51 240 грн. 60 коп.

10.07.2019р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання (вх.№13655/19), згідно якого останній просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 50% до розміру 25 620, 30 грн., яке обґрунтовано тим, що матеріали справи №916/1846/19 не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року у справі №916/1846/19 позов Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 51 240грн. 60 коп. задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на користь Приватного акціонерного товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» штраф у сумі 40 000 грн. та 1 921грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порушення ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України, Статуту залізниць України, п.п. 1.1. та 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарні штемпелі прибуття вантажу (графа 51) та видачі вантажу (графа 52).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача правових підстав для стягнення із відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом. Проаналізувавши наявні у справі накладні, суд першої інстанції дійшов висновку, що прострочення доставки вантажу за накладною № 46919056 складає 12 діб, за накладною №46724241 8 діб, за накладною № 46919049 - 21 добу.

З урахуванням викладеного, та перевіривши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, суд першої інстанції вважав правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасне перевезення вантажів в сумі 51 240,60 грн.

Проте, врахувавши клопотання відповідача від 10.07.2019р. про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, з урахуванням приписів ст.233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України, врахувавши дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції, зменшив на 20% нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 40 000 грн.

Таке рішення судом мотивовано з урахуванням того, що основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять; не містять матеріали справи також і відповідних обґрунтувань відповідача щодо наявності обставин, що зумовлюють можливість беззаперечного зменшення штрафу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд частково скасувати рішення господарського суду Одеської області від 29.08.2019р. у справі № 916/1846/19 в частині відмовлення у стягненні штрафу за несвоєчасну доставку вантажів в розмірі 11 240,60 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 11 240,65 грн. - штраф за несвоєчасну доставку вантажів. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 29.08.2019р. у справі № 916/1846/19 залишити без змін.

Апелянт зазначає, що вищевказане рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, апелянт зазначає, що під час розгляду справи відповідачем було подано клопотання, у якому просив суд зменшити розмір заявленого штрафу на 50%. У своєму клопотанні відповідач посилався на ст.. 233 ГК України, зазначивши, що, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Апелянт звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні не наведено конкретних фактичних інтересів боржника, які були враховані при прийнятті рішення про зменшення штрафних санкцій. Суд першої інстанції лише послався на норми законодавства, якими передбачена можливість та підстави для зменшення розміру штрафу, що само по собі не є підставою для зменшення штрафу.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні не наведено конкретних майнових та інших інтересів позивача та відповідача, які повинні бути збалансовані або заслуговують на увагу, та могла б стати підставою для неустойки і які були враховані при прийнятті рішення про зменшення штрафних санкцій.

Апелянт вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо дотримання збалансованості інтересів сторін, як підстави для зменшення штрафу, оскільки з доданого до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій вбачається, що нормативний час доставки вагонів, що були доставлені з простроченням, становив 2 доби. Фактично ж вагони були доставлені з перебільшенням часу у 4-10 разів ( від 8 до 21 діб). Тобто прострочення виконання відповідачем доставки вантажу є досить значним.

Апелянт звертає увагу суду на те, що оцінюючи позицію відповідача з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладену у постанову від 04.12.2018р.№ 916/65/18, відповідач не довів обставин, які могли б стати підставою для зменшення розміру штрафу.

Скаржник вважає, що нарахований відповідачеві штраф за несвоєчасну доставку вантажів не є надмірним чи завищеним.

Так, за залізничними накладними № 46919056, № 46724241, № 46919049, за якими відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним, відповідачеві було сплачено платежі за перевезення на загальну суму 670 556,00 грн.

Тож нарахування на відповідачу штрафу в розмірі 51 240, 60 грн. не є надмірно великим, не змінює самої правової суті неустойки на джерело отримання додаткових прибутків позивача, а дійсно є стимулом для належного виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Як стверджує апелянт, нарахування відповідачеві подібного штрафу не є винятковим випадком. Відповідачем регулярно допускаються випадки порушення строків доставки вантажів.

З урахуванням наведеного, а також того, що сума штрафу не є надмірною та завищеною, скаржник зазначає, що зменшення судом штрафу було несправедливим та таким, що сприяє створенню умов, які не стимулюють відповідача в подальшому належно виконувати свої зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажів.

Апелянт, також, звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні суд зазначав, що вважає доцільним зменшити штраф на 20% до 40 000грн. Але при зменшені штрафу на 20%, стягувана сума повинна становити не 40 000грн., а 40 992,48грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2019 року у справі № 916/1846/19 було відкрито апеляційне провадження по справі № 916/1846/19 за апеляційною скаргою ПАТ Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Господарського суду Одеської області від 29 серпня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині зменшення штрафних санкцій, судова колегія вважає за необхідне надати правову оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2019 р., приватним акціонерним товариством «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» на адресу державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (станція Берегова Одеської залізниці) за залізничною накладною № 46919056 та на адресу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними Інвестиціями «Трансінвестсервіс» (станція Чорноморська Одеської залізниці) за залізничними накладними № 46724241, № 46919049 відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним.

В ході перевезення вантажу на адресу ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» за залізничними накладними № 46724241, № 46919049 на шляху прямування було здійснено відчеплення вагонів, які в подальшому були відправлені до місця призначення за окремими - досильними накладними № 42296897, №,40148256.

Вагони, що відправлялись на адресу ДП «МТП «Южний» за накладною № 46919056, прямували до місця призначення без відчеплення.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України та пункту 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни; обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах календарним штемпелем станції відправлення.

Пунктами 1.1. та 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 865/5086, встановлено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Разом з тим, вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарні штемпелі прибуття вантажу (графа 51) та видачі вантажу (графа 52).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи накладних № 46919056, № 46724241, № 42296897, № 46919049, № 40148256, відповідні календарні штемпелі, що підтверджують видачу вантажів, датовані 25.03.2019 (основна накладна № 46919056), 16.03.2019 (основна накладна № 46724241) та 03.04.2019 (основна накладна № 46919049).

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що прострочення доставки вантажу за накладною № 46919056 складає 12 діб, за накладною № 46724241 8 діб, за накладною № 46919049 21 добу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Норми статей 230 ГК України та 549 ЦК України визначають штрафні санкції як грошову суму, яку зобов`язаний сплатити учасник господарських відносин у разі порушення відповідних зобов`язань.

Відповідно до Статуту залізниць України та розрахунку суми штрафу, доданому позивачем до позовної заяви, позивачем вірно розраховано суму штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 51 240,60 грн.

10.07.2019р. відповідачем було подано суду клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 50% до розміру 25 620,30 грн. Вказану заяву позивач обґрунтовує відсутністю доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Судова колегія зазначає, що основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи №916/1846/19 не містять.

Частиною 2 ст.233 ГК України передбачено, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу, який підлягає до стягнення на користь позивача, з 51 240,60 грн. до 40 000 грн.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що прострочення боржника не є винятковим випадком, ним допускається регулярне прострочення доставки вантажів, отже, відсутні підстави для зменшення неустойки, не можуть свідчити про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вони оцінювалися в сукупності з іншими обставинами.

Розглядаючи клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафних санкцій, місцевий господарський суд врахував відсутність збитків позивача, та застосував свої дискреційні повноваження, на власний розсуд зменшивши розмір штрафу до 40 000 грн.

При цьому, судом першої інстанції було помилково зазначено про зменшення штрафу саме на 20%, оскільки при зменшенні штрафу на 20% стягувана сума повинна становити 40 992, 48 грн.

Проте, судова колегія вважає, що арифметична помилка суду на 992, 48 грн. є незначною, зменшення штрафу судом першої інстанції є правомірним, тому така помилка не призводить до необхідності скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді штрафу до 40 000 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 40 000 грн.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення Господарського суду Одеської області від 29 серпня 2019 року без змін, а апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат - без задоволення.

Керуючись статтями ст.ст. 240, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282-285 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.08.2019 року у справі №916/1846/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений статтями 287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська