ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Справа № 915/1964/19

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Ржепецький В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКО КОНТРАКШН" (юридична адреса: 09145, Київська область, Білоцерківський район, с. Іванівка, вул. Пролетарська, 34-А, код 35679185, адреса для листування: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 26

до відповідача: фізичної особи - підприємця Рудявського Максима Дмитровича (юридична адреса: АДРЕСА_1

про: стягнення грошових коштів,

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

06.09.2019 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №79 від 02.09.2019 про стягнення з фізичної особи - підприємця Рудявського Максима Дмитровича грошових коштів в сумі 21500,00 грн. - вартості невиконаних , проте попередньо оплачених послуг з SEO-просування вебсайту, згідно договору про надання рекламно-інформаційних послуг від 11.05.2018 №11/05/18 та судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на норми ст. ст. 615, 693, 902 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та мотивовано тим, що позивачем, за умовами договору, була перерахована на розрахунковий рахунок відповідача 12.03.2019 попередня оплата в розмірі 21500,00 грн. Без ПДВ за SEO-просування вебсайту http://www.inteco-constr.com та просування контексної реклами вебсайту в березні-квітні 2019 року, проте відповідач зобов`язання не виконав.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1964/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 11.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 08.10.2019 з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 08.10.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 05.11.2019, про що повідомлено сторін ухвалою суду від 09.10.2019.

Ухвали суду від 11.09.2019 та від 09.10.2019 направлено відповідачеві за адресою: АДРЕСА_2 та повернуто суду без вручення із зазначенням причини «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Частиною 7 ст. 120 ГПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.09.2019 № адреса місця проживання Рудявського Максима Дмитровича : АДРЕСА_2 .

Відповідачем не повідомлено суду про зміну місцезнаходження.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11 травня 2018 року між ТОВ «ІНТЕКО КОНСТРАКШН» (далі - позивач, замовник) та фізичною особою-підприємцем Рудявським М.Д. ( далі - відповідач, виконавець) було укладено Договір про надання рекламно-інформаційних послуг від № 11/05/18 (далі - Договір).

У відповідності до умов Договору Виконавець взяв на себе зобов`язання надати рекламно-інформаційні послуги (надалі - послуги), згідно переліку, визначеному в п.1.1. Договору, а замовник - прийняти послуги і сплатити їх вартість на умовах цього Договору.

Згідно п.1.2. Договору, вид послуг, що надаються виконавцем за Договором, їх вартість, строки та інші умови надання послуг, визначаються Додатковими угодами до Договору, які є його невід`ємними частинами.

13.09.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору №11/05/18 про надання рекламно-інформаційних послу (далі - Додаткова угода №3 від 13.09.2018).

Пунктами 1.1.-1.4. Додаткової угоди №3 від 13.09.2018 визначено, що виконавець надає замовнику послуги, в тому числі з SEO-просування вебсайту http://www.inteco-constr.com.

За умовами п. 2.1., 2.2. Додаткової угоди №3 від 13.09.2018 виконавець зобов`язаний надати послуги, передбачені п. 1 даної Додаткової угоди, протягом 4 тижнів з моменту оплати замовником відповідного рахунку виконавця, наданого останнім замовнику на підставі даної Додаткової угоди. Після виконання всіх робіт, згідно даної Додаткової угоди, надати звіт з відображенням статусу виконання кожної послуги, передбаченої в п.п. 1.1.-1.4. Додаткової угоди.

Пунктом 4.2. встановлено, що послуги, перелік яких визначений в п.1 даної Додаткової угоди, вважаються наданими виконавцем у повному обсязі з моменту підписання сторонами відповідного акту передачі-приймання наданих послуг.

Згідно з п. 5 Додаткової угоди №3 від 13.09.2018, замовник здійснює оплату за надані виконавцем послуги на умовах 100% попередньої оплати.

На виконання умов Додаткової угоди № 3 від 13.09.2018 до Договору позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 14.09.2018 -36850,00 грн, 13.11.2018 - 20000,00 гри та 12.03.2019 - 21500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №961 від 12.03.2019, №752 від 13.11.2018, №653 від 14.09.2018.

Відповідачем зобов`язання за договором виконано частково, надано позивачу послуг на суму 56850,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (послуг) (а.с. 17,18).

Частина попередньої оплати в розмірі 21500,00 грн без ПДВ за SЕО-просування веб-сайту http://www.inteco-constr.com та просування контекстної реклами веб-сайту http://www.inteco-constr.com в мережі Google Adwords в березyі-квітні 2019 року, була перерахована замовником на розрахунковий рахунок виконавця 12.03.2019 року.

Вищезазначені послуги виконавець зобов`язався надати замовнику протягом 4 (чотирьох) тижнів з моменту оплати замовником відповідного рахунку виконавця (п.2.1. Додаткової угоди).

Відповідно до п.2.2. Додаткової угоди № 3. Виконавець зобов`язаний після виконання робіт, згідно Додаткової угоди № 3, надати звіт з відображенням статусу виконання кожної послуги, передбаченої в п. п. 1.1-1.4 Додаткової угоди № 3.

Станом на дату подачі позову до суду, вказані послуги не надані; звіт про статус виконання в березні-квітні 2019 року пунктів 1.1. та 1.3. Додаткової угоди № 3 замовнику не надано.

Замовник неодноразово звертався до Виконавця з вимогою виконати роботи та надати звіт.

Відповідачем зобов`язання за договором не виконано.

У відповідності до п. 4.2.3 Договору, позивач скористався своїм правом, направив на адресу відповідача лист-вимогу за вих. № 47 від 26.04.2019 року про відмову від подальшого прийняття виконання Виконавцем зобов`язань по Договору, у зв`язку з втратою інтересу до виконання зобов`язання ФОП Рудявським М.Д.

Однак, 04 червня 2019 року вищезазначений лист-вимога повернувся до позивача, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до ч.3. ст. 615 ЦК України, внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Положеннями статті 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом..

Таким чином, Договір про надання рекламно-інформаційних послуг від № 11/05/18 від 11.05.2018 року є припиненим з моменту отримання ТОВ «ІНТЕКО КОНСТРАКШН» зазначеного листа-вимоги вих. № 47 від 26.04.2019 року (повернутого у зв`язку із закінченням встановленого строку його зберігання), тобто з 04 червня 2019 року.

Приписами ст. 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

В даному випадку, подібними за змістом правовідносинами, є правовідносини, якими врегульовано підстави для повернення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Так, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець мас право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати

Дана правова позиція щодо правомірності застосування при вирішенні даного спору аналогії закону відповідає наведеним у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №910/1030/17 висновкам, відповідно до яких суд касаційної інстанції погодився із позицією суду першої інстанції щодо правомірності застосування аналогії закону (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України) при вирішенні спору щодо стягнення грошових коштів за ненадані відповідачем послуги. При цьому, Верховним Судом було зауважено, що у випадку ненадання послуги до договором замовник має право вимагати або повернення передоплати за ненадану послугу або надання оплаченої послуги.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підставами виникнення господарських зобов`язань, згідно статті 174 Господарського кодексу України, зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін), якщо ж строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено в статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, на звернення позивача щодо повернення попередньої оплати, відповідач відповіді не надав, невикористану частину попередньої оплати в розмірі 2 500,00 гри без ПДВ не повернув.

Отже, позовні вимоги суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до норм ст. 129 ГПК України, у разі задоволення позову підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Рудявського Максима Дмитровича (юридична адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКО КОНТРАКШН" (юридична адреса: 09145, Київська область, Білоцерківський район, с. Іванівка, вул. Пролетарська, 34-А, код 35679185, адреса для листування: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 26) вартість невиконаних, проте попередньо оплачених послуг з SEO-просування сайту у сумі 21500,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКО КОНТРАКШН" (юридична адреса: 09145, Київська область, Білоцерківський район, с. Іванівка, вул. Пролетарська, 34-А, код 35679185, адреса для листування: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 26)

відповідач: фізична особа - підприємець Рудявський Максим Дмитрович (юридична адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст судового рішення складено і підписано 11.11.2019.

Суддя В.О. Ржепецький