ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15.11.2019 Справа № 905/2107/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є., розглянувши заяву в порядку наказного провадження Фізичної особи-підприємця Шкребець Валентини Гнатівни, м.Маріуполь про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лепської Валентини Іванівни, м.Маріуполь боргу у розмірі 85000,00грн. та штрафу у сумі 12226,03грн., який нарахований внаслідок порушенням останнім умов договору оренди частини нежитлового приміщення від 31.03.2019

ВСТАНОВИВ:

12.11.2019 до суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця Шкребець Валентини Гнатівни, м.Маріуполь про видачу судового наказу з вимогою стягнення з Фізичної особи-підприємця Лепської Валентини Іванівни, м.Маріуполь боргу у розмірі 85000,00грн. та штрафу у сумі 12226,03грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2019, заяву розподілено судді Курило Г.Є.

Згідно ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Як вбачається із змісту поданої заяви, відповідно до умов договору оренди частини нежитлового приміщення від 31.03.2019 Фізична особа-підприємець Шкребець Валентина Гнатівна (Орендодавець) передала, а Фізична особа-підприємець Лепська Валентина Іванівна (Орендар) прийняла у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, за адресою: м.Маріуполь, пр.Мира, буд.95-б, загальною площею 85кв.м.

На обґрунтування заявленої до стягнення суми заявник посилається на те, що приміщення орендується боржником, проте боржником не сплачується орендна плата за користування приміщенням та на час звернення до суду з заявою не було повернуто, заборгованість по орендній платі не була сплачена.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до п.4.1.-4.2. договору оренди, орендна плата за один календарний місяць встановлюється сторонами в розмірі 17000,00грн. Прийняття об`єкта оренди Орендарем, згідно акту прийому-передачі вважається час початку оренди об`єкта що орендується. Орендна плата сплачується Орендарем авансом щомісячно, готівкою особисто або безготівково на рахунок Орендодавця не пізніше 05 числа кожного попереднього місяця. При оплаті орендної плати безготівково на рахунок Орендар сплачує комісію банка за нарахування коштів як що така передбачена банком отримувача.

Таким чином, погодженні сторонами строки проведення розрахунків та умови договору свідчать про обов`язок боржника оплачувати орендну плату за користуванням нежитловим приміщенням заявника.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В заяві заявник зазначив, що Фізичною особою-підприємцем Лепською Валентиною Іванівною розрахунок за договором здійснено не в повному обсязі, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 85000,00грн. за період з 01.06.2019 по 31.10.2019.

Наведене послугували підставою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника 85000,00грн. основного боргу, а також нарахований в період з 01.06.2019 по 31.10.2019 за неналежне виконання грошового зобов`язання штраф у розмірі 12226,03грн.

Згідно з приписами ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження може бути призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Положеннями ст.148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.9.1.1. договору Орендар несе наступну відповідальність за договором у випадку прострочення по сплаті орендних платежів, Орендар сплачує штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми місячної оплати за кожен день прострочення.

Відповідно до положень ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, згідно норм ст.230 ГК України вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, а також видом забезпечення виконання зобов`язання та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією. Вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й має грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, тому відповідна вимога повинна розглядатися у позовному провадженні з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав та періодів таких нарахувань.

Беручи до уваги наданий до заяви розрахунок штрафу (пені), умови договору щодо оплати, вбачається, що заявником нараховано пеню на загальну суму заборгованості по орендній платі з червня 2019 р. по жовтень 2019 р. у розмірі 85000,00грн. за період з 01.06.2019 по 31.10.2019, тоді як заявником не враховані пункти 4.1.-4.2. договору щодо порядку здійснення орендної плати, отже розрахунок здійснено заявником не вірно.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України).

Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог (ч.3 ст.152 ГПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити Фізичній особи-підприємцю Шкребець Валентині Гнатівні у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лепської Валентини Іванівни 12226,03грн. штрафу за неналежне виконання зобов`язань за договором оренди частини нежитлового приміщення від 31.03.2019.

Керуючись 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особи-підприємцю Шкребець Валентини Гнатівни , м.Маріуполь про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лепської Валентини Іванівни, м.Маріуполь штрафу у сумі 12226,03грн. за договором оренди частини нежитлового приміщення від 31.03.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Ухвалу складено та підписано 15.11.2019.

Суддя Г.Є. Курило