ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. Справа№ 927/871/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 18.09.2019

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2019 (повний текст складено 31.01.2019)

у справі №927/871/18 (суддя - Белов С.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

про стягнення 263927,07 грн.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - ТОВ «Чернігівгаз Збут») 263927,07 грн, з яких 171871,00 грн пені, 49177,06 грн 3% річних та 42879,01 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н048 від 01 липня 2015 року.

Відповідач в порушення умов вказаного договору та наведених положень законодавства оплатив послуги, надані у 2016, 2017 роках відповідно до актів наданих послуг, з порушенням належного строку для їх оплати, чим здійснив прострочення таких зобов`язань, у результаті чого позивачем були нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

1.3. Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач у своєму відзиві вказав про те, що у нього відсутнє прострочення виконання зобов`язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н048 від 01 липня 2015 року, а позовна заява АТ «Укртрансгаз» є безпідставною та необґрунтованою.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (змінено найменування на АТ «Укртрансгаз») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н048 від 01.07.2015, згідно з п.1.1 та 1.2 якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій в обсязі 121223,5,0 тис. куб. м, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у строки та порядку, передбачені умовами договору, за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

2.2. Відповідно до п.3.1, 3.4 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, які є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

2.3. Пункт 5.5 договору передбачає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

2.4. Згідно з пунктом 5.6 договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

2.5. Пунктом 7.3 договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

2.6. Відповідно до п. 11.1 договору сторони погодили, що договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

2.7. Відповідно, ні позивач, ні відповідач не менше ніж за місяць до закінчення дії договору чи в інший строк не заявляли у 2015 році одне одному про припинення його дії або перегляд його умов, у зв`язку з чим даний договір на даний час продовжує свою дію до 31.12.2019.

2.8. Відповідно до актів про надання послуг з транспортування природного газу, на виконання умов договору №/Н048 від 01.07.2015, позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у 2016, 2017 роках на загальну суму 41 401 802,94 грн, а саме:

у січні 2016 року на загальну суму 1 175 835,92 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2016 в обсязі 56 968,795 тис.куб.м.;

у лютому 2016 року на загальну суму 767 067,13 грн відповідно до акту наданих послуг від 29.02.2016 в обсязі 37 164,105 тис.куб.м.;

у березні 2016 на загальну суму 715 488,26 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2016 в обсязі 34 665,129 тис.куб.м.;

у квітні 2016 на загальну суму 114 000,98 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2016 року в обсязі 14 615,510 тис.куб.м.;

у травні 2016 року на загальну суму 58 678,85 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2016 в обсязі 7 522,929 тис.куб.м;

у червні 2016 року на загальну суму 41 630,82 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2016 в обсязі 5 337,284 тис.куб.м;

у липні 2016 року на загальну суму 41 910,62 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2016 в обсязі 5 373,157 тис.куб.м;

у серпні 2016 року на загальну суму 43 929,54 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2016 в обсязі 5 631,993 тис.куб.м;

у вересні 2016 року на загальну суму 56 064,36 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2016 в обсязі 7 187,739 тис.куб.м;

у жовтні 2016 року на загальну суму 1 232 795,24 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2016 в обсязі 19 718,414 тис.куб.м;

у листопаді 2016 року на загальну суму 2 232 264,78 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2016 в обсязі 35 74,811 тис.куб.м;

у грудні 2016 року на загальну суму 2823 004,51 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2016 в обсязі 45 153,623 тис.куб.м;

у січні 2017 року на загальну суму 6 343 442,09 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2017 в обсязі 50 249,066 тис.куб.м;

у лютому 2017 року на загальну суму 5 288 329,44 грн. відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2017 в обсязі 41 891,076 тис.куб.м;

у березні 2017 року на загальну суму 3774258,89 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2017 в обсязі 29 897,488 тис.куб.м;

у квітні 2017 року на загальну суму 2 309 376,49 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2017 обсязі 18 293,540 тис.куб.м;

у травні 2017 року на загальну суму 1 012 386,10 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2017 в обсязі 8 019,535 тис.куб.м;

у червні 2017 року на загальну суму 637153,98 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2017 в обсязі 5 047,164 тис.куб.м;

у липні 2017 року на загальну суму 620 777,38 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2017 в обсязі 917,438 тис.куб.м;

у серпні 2017 року на загальну суму 652 817,46 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2017 в обсязі 5 171,241 тис.куб.м;

у вересні 2017 року на загальну суму 679 441,61 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2017 в обсязі 5 382,142 тис.куб.м;

у жовтні 2017 року на загальну суму 2 436 088,38 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2017 в обсязі 19297.278 тис.куб.м;

у листопаді 2017 року на загальну суму 3 771 659,99 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2017 в обсязі 29 876,901 тис.куб.м;

у грудні 2017 року на загальну суму 4 573 400,12 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2017 в обсязі 36 227,821 тис.куб.м.

2.9. ТОВ «Чернігівгаз Збут» сплатило АТ «Укртрансгаз» 20286052,94 грн, шляхом перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

2.10. З матеріалів справи також вбачається, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської облдержадміністрації, ТОВ «Чернігівгаз Збут», ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підписано наступні спільні протокольні рішення (далі СПР) про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 по спірному договору №/Н048 від 01.07.2015 року:

на суму 250 000,00 грн СПР №617/у від 18.02.2016;

на суму 300 000,00 грн СПР №975/у від 18.03.2016;

на суму 1000 000,00 грн СПР №1301/у від 19.04.2016;

на суму 123 000,00 грн СПР №1606/у від 20.05.2016;

на суму 300 000,00 грн СПР №1628/у від 26.05.2016;

на суму 100 000,00 грн СПР №1771/у від 17.06.2016;

на суму 30 000,00 грн СПР №2436/у від 21.09.2016;

на суму 190000,00 грн СПР №2437/у від 21.09.2016;

на суму 300 000,00 грн СПР №2986/у від 21.11.2016;

на суму 1000 000,00 грн СПР №3518/у від 20.12.2016;

на суму 1 600 000,00 грн СПР №572/у від 20.01.2017;

на суму 1000 000,00 грн СПР №574/у від 20.01.2017;

на суму 3000 000,00 грн СПР №1295/у від 20.02.2017;

на суму 4 600000,00 грн СПР №1886/у від 20.03.2017;

на суму 1 500 000,00 грн СПР №2598/у від17.05.2017;

на суму 3500000,00 грн СПР №2438/у від 20.04.2017;

на суму 500 000,00 грн СПР №2767/у від 23.05.2017;

на суму 500000,00 грн СПР №2768/у від 23 05 2017;

на суму 422 750,00 грн СПР №3752/у від 19.10.2017;

на суму 1 000 000,00 грн СПР №4045/у від 20.11.2017,

всього на суму 21 115 750,00 грн.

2.11. Згідно з спільними протокольними рішеннями відповідач перераховує позивачу грошові кошти за надані послуги за договором транспортування природного газу від 01.07.2015 №/Н048 за 2016, 2017 рік (пункт 2.5 спільних протокольних рішень).

2.12. У розділах 3 спільних протокольних рішень передбачено, що сторони зобов`язались перераховувати кошти іншій стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

2.13. Згідно з пунктом 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов`язань за ними.

2.14. На виконання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н048 від 01.07.2015, з врахуванням спільних протокольних рішень, відповідачем було перераховано позивачу 41401802,94 грн.

2.15. Крім того, пунктом 3.2 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н048 передбачено, що АТ «Укртрансгаз» до 15-го числа наступного за звітним, направляє замовнику два примірника акту наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

2.16. Відповідно до п.3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

2.17. Пунктом 5.5 договору передбачено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

2.18. З наданих копії спільних протокольних рішень вбачається, що вище перелічені спільні протокольні рішення були підписані 26.05.2016 №1628/у, 21.09.2016 за №2436/у, 21.09.2016 №2437/у, 21.11.2016 №2986/у, 23.05.2017 №2767/у, 23.05.2017 №2768/у, згідно платіжних доручень казначейством оплата по спільним протокольним рішенням була проведена більше ніж через два місяця після отримання казначейством асигнувань з Державного бюджету України, а саме:

- СПР №1886/у від 20.03.2017 було підписано 20.03.2017, а оплати казначейством проведено 03.05.2017;

- СПР №3752/у від 19.10.2017 було підписано 19.10.2017, а оплати казначейством проведено 20.12.2017;

- СПР №4045/у від 20.11.2017 підписано 20.11.2017, а оплата проведена 26.12.2017;

- СПР №2768/у від 23.05.2017 підписано 23.05.2017, а оплата проведена 31.07.2017;

- СПР №2767/у від 23.05.2017 підписано 23.05.2017 а оплата проведена 11.09.2017;

- СПР №2438/у від 20.04.2017 підписано 20.04.2017, а оплата проведена 31.07.2017;

- СПР №2598/у від 17.05.2017 підписано 17.05.2017, а оплата проведена 29.06.2017;

- СПР №2437/у від 21.09.2016 підписано 21.09.2016, а оплата проведена 06.10.2016;

- СПР №2986/у від 21.11.2016 підписано 21.11.2016, а оплата проведена 16.12.2016.

2.19. Спір між сторонами виник з приводу застосування умов п. 5.5 договору та спільних протокольних рішень, якими встановлено різні строки розрахунків за газ і чи впливають умови цих протокольних рішень на право позивача нарахувати відповідачу санкції за порушення строків розрахунків за газ.

3. Короткий зміст прийнятого судового рішення

3.1. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2019 у справі №927/871/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

3.2. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що укладаючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, сторони фактично погодились, що залишок оплати наданих послуг по договору №/Н048, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного такого спільного протокольного рішення, тобто тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за поставлений природний газ за цим договором, і тому підставами для стягнення пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат необхідно, щоб оплата за газ була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

При цьому, нарахування інфляційних втрат та річних повинно відбуватися у разі порушення стороною умов та обов`язків спільних протокольних рішень, укладених на виконання договору №/Н042, оскільки даними протокольними рішеннями змінюється порядок та строки проведення розрахунків за надані за даним договором послуги.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності між підприємствами ПЕК та законодавчо-обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, на переконання суду першої інстанції, ТОВ «Чернігівгаз збут» було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлений природний газ, що свідчить про відсутність вини відповідача у простроченні платежів, а відтак в силу ст. 218 ГК України, ст. 614 ЦК України, виключає застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки відповідачем чітко виконувались положення вищезазначених спільних протокольних рішень, то відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «Укртрансгаз» про нарахування та стягнення з відповідача пені та передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційних витрат.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, АТ «Укртрансгаз» звернулося до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4.2. Так, АТ «Укртрансгаз» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов помилкового висновку, що підписавши зазначені протокольні рішення, сторони спору по суті погодили зміну порядку і строку проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за договором № /Н048 від 01.07.2015.

Скаржник, звертає увагу суду на те, що штрафні санкції на суму заборгованості, яка була погашена відповідачем спільними протокольними рішеннями не нараховувалась.

Відповідачем у спірних правовідносинах сплачено лише частково заборгованість за договором за спільними протокольними рішеннями в порядку, передбаченому постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, на загальну суму 21 115 750,00 грн, а решту заборгованості відповідачем сплачено власними коштами на загальну суму 20 286 052,94 грн.

При цьому, штрафні санкції за порушення умов договору з оплати за транспортування газу нараховані саме на заборгованість, що сплачена власними коштами відповідача, а не за спільними протокольними рішеннями.

4.3. Розрахунки, які здійснюються за порядком, є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором і вказаний порядок, затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, не змінював та не змінює строки виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за договором, передбачених умовами п. 5.5 договору (до двадцятого числа місяця, наступного за звітним).

Крім того, скаржник зазначає, що позивач та відповідач не змінювали умов п. 5.5 договору щодо обов`язку відповідача оплатити послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу до двадцятого числа місяця, наступного за звітним. Сторони не вносили відповідні зміни до умов договору в цій частині та не визначали, що відповідач здійснює розрахунки за договором виключно шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005.

Викладені обставини свідчать про те, що умови договору в частині порядку проведення відповідачем розрахунків з позивачем за надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу залишались та залишаються дійсними в редакції, викладеній у п. 5.5 договору.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

5.1. У відзиві та запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Чернігівгаз збут» заперечило проти задоволення апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» та просило скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За доводами відповідача, підписавши спільні протокольні рішення сторони змінили термін та порядок розрахунків за укладеним між сторонами договором.

Відповідач звертає увагу суду на постанову Верховного суду від 27.11.2018 у справі № 902/471/16, як на судову практику з аналогічних правовідносин.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 25.02.2019 АТ «Укртрансгаз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 31.01.2019 у справі №927/871/18. Крім того, скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

6.2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №927/871/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 поновлено АТ «Укртрансгаз» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2019 у справі №927/871/18, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

6.4. У зв`язку з перебуванням суддів на лікарняному, у відпустці та участю у засіданні в Національній школі суддів України, склад колегії суддів неодноразово змінювався.

Так, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №927/871/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г. судді - Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» у справі №927/871/18 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

6.6. У судове засідання 18.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

6.7. Представник АТ «Укртрансгаз» надав суду пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів, зазначених у ній та просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

6.8. Представник ТОВ «Чернігівгаз збут» також надав суду пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві, запереченні на скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Господарський кодекс України

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями ч..ч. 1-3 ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.2. Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

7.3. Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з пунктом 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Усі учасники розрахунків зобов`язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт 1.5).

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Порядку, постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів.

Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів.

Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Згідно п.2.7 зазначеного Порядку, проведення розрахунків за теплопостачання, природний газ та його транспортування здійснюється таким чином:

1) на підставі платіжних доручень органи Казначейства перераховують кошти на рахунки теплопостачальних і газопостачальних організацій, відкриті в органах Казначейства;

2) останнім отримувачем коштів від постачальників ресурсів при розрахунках за теплопостачання, джерелом якого є природний газ, є НАК «Нафтогаз України» та/або дочірня компанія НАК «Нафтогаз України» - «Газ України», рахунки яких відкриті у Казначействі України.

Останніми отримувачами коштів від постачальників ресурсів при розрахунках за природний газ і його транспортування є НАК «Нафтогаз України», ДК «Газ України», ПАТ «Укртрансгаз», рахунки яких відкриті у Казначействі України;

3) Казначейство України на підставі платіжних доручень ДК «Газ України» та ПАТ «Укртрансгаз» перераховує кошти з їх рахунків на рахунок НАК «Нафтогаз України»;

4) Казначейство України на підставі платіжних доручень НАК «Нафтогаз України» та реєстрів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, відповідно до яких здійснюється перерахування, перераховує кошти:

до загального фонду Державного бюджету України;

на рахунки ПАТ «Укргазвидобування» або ПАТ «Укрнафта», відкриті в Казначействі України, для розрахунків за природний газ.

Перерахування коштів з рахунку НАК «Нафтогаз України» на рахунок ПАТ «Укргазвидобування» або ПАТ «Укрнафта» здійснюється на підставі платіжних доручень, реєстрів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та додатків до спільних протокольних рішень, зазначених у реєстрах спільних протокольних рішень, підписаних НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укргазвидобування» або ПАТ «Укрнафта»;

5) Казначейство України на підставі платіжних доручень ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта» перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України;

6) у разі коли постачальники газу уклали договори на постачання природного газу для потреб населення безпосередньо з ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта», такі розрахунки проводяться відповідно з ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта». Казначейство України на підставі платіжних доручень ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта» перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України;

7) розрахунки учасників розрахунків здійснюються як у рахунок погашення заборгованості за природний газ, так і в рахунок оплати вартості планових обсягів постачання природного газу в поточному місяці.

7.4. Господарський процесуальний кодекс України

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

7.5. Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз» підлягає задоволенню.

8.2. Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Таке регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Аналіз змісту цього Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Зазначений Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до пункту 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Відповідно до п. 1.5 Порядку Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ПАТ «Укртрансгаз», ДП «Енергоринок», виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів.

Таким чином, вищевказаними нормативними актами запроваджено адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

На виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, зокрема, Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Тобто підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 902/471/16.

Наведеним спростовується посилання скаржника, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

8.3. При цьому, для стягнення пені, передбаченої умовами договору та застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, які діяли на момент розгляду справи.

Наведена правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 07.10.2015 у справі №924/406/14, від 01.10.2015 у справі №917/2519/14 та постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 14.03.2018 у справі №910/9806/16, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 02.08.2018 у справі №922/3873/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 925/372/18.

Отже, підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 28.11.2018 у справі №927/370/18.

8.4. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд не перевірив на яку заборгованість позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Натомість, як встановлено судом апеляційної інстанції, пеня, 3% річних та інфляційні втрати нараховані позивачем на суму заборгованості, яка була сплачена власними коштами відповідача, а не за спільними протокольними рішеннями.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у спірних правовідносинах сплачено лише частково заборгованість за договором за спільними протокольними рішеннями в порядку, передбаченому постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 на загальну суму 21 115 750,00 грн, а решту заборгованості у розмірі 20 286 052,94 грн відповідачем сплачено власними коштами.

Отже, позивач має право на стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідні нарахування здійснені на власні кошти відповідача, якими оплачувався газ із простроченням за поставлений газ у 2016 році та 2017 року.

При цьому, позивач не має права на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на бюджетні кошти, якими проведено остаточні розрахунки за газ на підставі спільних протокольних рішень, бо сплата цих коштів не прострочена за спільними протокольними рішеннями.

8.5. Здійснивши перевірку розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. На переконання колегії суддів з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 171 871,00 грн пені, 49 177,06 грн. 3% річних та 42 879,01 грн інфляційних втрат.

Судом встановлено, що нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні втрати здійснені на власні кошти відповідача, якими оплачувався газ із простроченням за поставлений газ у 2016 році та 2017 року.

8.6. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 27.03.2019 у справі № 925/372/18, від 19.03.2013 у справі № 909/256/18.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» у даній справі з підстав заявлених позивачем у позові підлягають задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні втрати розраховані на заборгованість здійснену відповідачем власними коштами, а не за спільними протокольними рішеннями.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2019 у справі №927/871/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2019 у справі №927/871/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про стягнення 171 871,00 грн пені, 49 177,06 грн трьох відсотків річних та 42 879,01 грн інфляційних втрат - задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, Чернігівська обл., місто Чернігів, вул. Любецька, будинок 68; ідентифікаційний код 39576385) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) 171 871 (сто сімдесят одну тисячу вісімсот сімдесят одну) грн 00 коп пені, 49 177 (сорок дев`ять тисяч сто сімдесят сім) грн. 06 коп трьох відсотків річних, 42 879 (сорок дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн 01 коп інфляційних втрат, 3 958 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 91 коп судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 5 938 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 36 коп судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Матеріали справи №927/871/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 13.11.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна