ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Херсон Справа № 923/405/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. за участю секретаря судового засідання Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 73036, м. Херсон, Код

до: Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50", 07400, м. Бровари,

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Посад - Покровська сільська рада 75010, Херсонська область, Білозерський район, с.Посад-Покровське,

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участю представників:

від позивача - адвокат Кисельов М.Ю., ордер серії ХС № 107282 від 10.04.2019

від відповідача - не прибули

від третьої особи - не прибули

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів,

а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Позивач) звернувся до господарського суду та просить прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача - Приватне акціонерне товариство "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" усунути перешкоди Дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в користуванні земельною ділянкою площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад - Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0002 шляхом знесення та демонтажу за рахунок Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" розміщених на ділянці будівель та споруд: асфальтозмішувальної установки на облаштованому фундаменті, склад мінерального порошку, будівля вагової, побутові приміщення; звільнення земельної ділянки від сипучих матеріалів, які належать Приватному акціонерному товариству "Броварське шляхово-будівельне управління № 50".

Позивач посилається на те, що відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 326565, виданого у 2006 році, позивачу надано в користування земельну ділянку площею 3,20 га під будівництво асфальтобетонного заводу. Однак, наприкінці 2016 року відповідач самовільно розташував на вказаній земельній ділянці установку для асфальтобетонної суміші та інше обладнання.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 23.05.2019 прийнято позовну заяву Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до розгляду, відкрито провадження у справі №923/405/19, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено засідання у справі на 19.06.2019 об 11 год.

Ухвалою від 19.06.2019 суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.07.2019.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 250 ГПК України якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

Відповідач відповідно до відзиву на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог. До відзиву додано докази надсилання відзиву.

26.06.2019 до суду надійшла змінена позовна заява разом з доказами надіслання та доплатою 1921 грн судового збору. Відповідно до зазначеної заяви, позивач додатково заявив ще позовну вимогу про стягнення з відповідача 32000 грн. шкоди, яка виражена в пошкодженні мощення, розташованого на земельній ділянці, руйнуванні земельного шару внаслідок риття котлованів для розміщення обладнання та споруд. Об`єкти відповідача розташовані на земельній ділянці з порушенням ДБН, що унеможливлює їх використання після звільнення земельної ділянки. Подальше використання позивачем земельної ділянки можливе лише після відновлення її первісного стану шляхом ремонту мощення, знесення споруд, засипання котлованів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України, суд прийняв до розгляду змінену позовну заяву.

Ухвалою від 02.07.2019 розгляд справи відкладено. В засіданні суду 24.07.2019 судом оголошено перерву до 16.08.2019.

23.07.2019 позивач подав до суду змінену позовну заяву (вих. № 13-07/789 від 22.07.2019), якою просить суд:

1) Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" усунути перешкоди Дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в користуванні земельною ділянкою площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад - Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0002 шляхом знесення та демонтажу за рахунок Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" розміщених на ділянці будівель та споруд: асфальтозмішувальної установки на облаштованому фундаменті, склад мінерального порошку, будівля вагової, побутові приміщення; звільнення земельної ділянки від сипучих матеріалів, які належать Приватному акціонерному товариству "Броварське шляхово-будівельне управління № 50".

2) Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" на користь Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" суму завданої шкоди внаслідок пошкодження мощення в розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) 00 грн.

3) Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" на користь Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" суму недоотриманого доходу в розмірі 1 431 000 (один мільйон чотириста тридцять одна тисяча) грн.

01.08.2019 позивач повторно подав до суду змінену позовну заяву (вих. № 13-07/789 від 22.07.2019) разом з доказами направлення відповідачу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України, суд прийняв до розгляду змінену позовну заяву вих. № 13-07/789 від 22.07.2019.

14.08.2019 відповідач подав відзив на повторно змінену позовну заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 16.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження та розгляд справи відкладено на 29.08.2019.

Ухвалою від 29.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 20.09.2019. Копію ухвали надіслано учасникам справи.

В засіданні суду 20.09.2019 судом оголошено перерву до 10.10.2019, про що сторони повідомлені під розписку.

Ухвалою від 10.10.2019 розгляд справи відкладено на 14.11.2019. Копію ухвали надіслано всім учасникам справи.

Відповідач в засідання не прибув з невідомих причин.

Третя особа в засідання суду не прибула, незважаючи на те, що була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їй ухвали про відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

встановив:

1. На підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 326565, який видано на підставі розпорядження голови Білозерської райдержадміністрації від 06.10.2006 року № 958, Дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на праві постійного користування надано земельну ділянку площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад- Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області (т. 1, а.с. 25).

Акт видано 06.12.2006.

Кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0002. Цільове призначення земельної ділянки - під будівництво асфальтобетонного заводу.

Згідно з ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі державного акта) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 202 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі державного акта) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Зазначений вище акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № ЗАА71400001 Білозерської райдержадміністрації.

Позивач зазначає, що на земельній ділянці з метою її подальшого цільового використання "Херсонський облавтодор" було облаштоване мощення з первісною вартістю 46136 грн. 00 коп., яке обліковується на балансі філії "Білозерський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор".

За поясненнями позивача, наприкінці 2016 року відповідач самовільно розташував на вказаній земельній ділянці установку для асфальтобетонної суміші, інше виробниче обладнання, будівлю вагової, побутові приміщення, склади для матеріалів.

На протязі 2017 - 2018 року сторони, шляхом переговорів, намагалися досягти згоди щодо підстав використання самовільно зайнятої земельної ділянки або її звільнення. Зазначене підтверджується копіями листів сторін доданих до позовної заяви (а. с. 34-40, т.1) Відповідних договорів між сторонами укладено не було.

В листопаді 2018 року Комісією в складі працівників ДП "Херсонський облавтодор": головного інженера ОСОБА_1 . В. Шакули, заступника начальника планово - економічного відділу С. М. Примак, провідного інженера відділу з ремонтів експлуатаційного утримання автомобільних доріг та виробництва М. М. Колісніченко, заступника начальника філії "Білозерський райавтодор" В. С. Небрат здійснено виїзд для огляду вказаної вище земельної ділянки.

За результатами огляду 01.11.2018 складено Акт огляду земельної ділянки, що розташована за адресою: Херсонська обл., Білозерський район, Посад - Покровська сільська рада (т. 1, а.с. 26). В результаті огляду встановлено, що на земельній ділянці розташований комплекс виробничих споруд у складі: асфальтозмішувальної установки на облаштованому фундаменті, склад мінерального порошку, будівля вагової, побутові приміщення. На решті території знаходяться сипучі матеріали: пісок, щебінь, тощо в обладнених відкритих складах. Зазначений комплекс споруд та матеріали охороняє сторож, який зазначив, що є працівником ПрАТ "Броварське ШБУ № 50", але ніяких підтверджуючих документів не надав. Мостіння під фундаментом асфальтозмішувальної установки, складом мінерального порошку, будівлею вагової, побутовими приміщеннями демонтоване, в інших частинах частково демонтовано та пошкоджено. Під час огляду земельної ділянки було здійснено фотографування наявного обладнання, споруд, сипучих матеріалів (фотографії додано до позовної заяви т. 1 а.с. 28-32), а також складено схему ділянки з розміщеними об`єктами (т. 1 а.с. 27).

Позивач зазначає, що за результатами огляду земельної ділянки, ним на адресу відповідача було направлено лист - вимогу №06-15/978 від 09.11.2018 року про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки до 14.12.2018 року, однак зазначена вимога залишена без виконання.

Крім того, за результатами огляду земельної ділянки, позивачем подано заяву від 09.11.2018 № 06-15/977 до Білозерського відділення поліції (т. 1 а. с. 41), яке надало відповідь від 26.12.2018 (т. 1 а.с. 42) про те, що при виїзді на спірну земельну ділянку не вдалось встановити власника асфальтобетонного заводу у зв`язку з відсутністю документації та керівника на заводі.

Таким чином на протязі 2017 2018 року ПрАТ "Броварське ШБУ № 50" самовільно, неправомірно використовує земельну ділянку площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад - Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер :04:012:0002, чим порушує право позивача на користування земельною ділянкою.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що він сплачував орендну плату позивачу, на підтвердження чого ним надано копії платіжних доручень про відшкодування земельного податку позивачу (т.1 а.с. 65-68), який сплачувався на підставі виставлених позивачем рахунків (т. 1, а. с. 69-74). З огляду на викладене, відповідач вважає, що між сторонами укладено договір оренди землі у спрощений спосіб відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України.

Крім того, відповідач посилається на те, що між позивачем, відповідачем та ПП "Експерт-Центр" укладались тристоронні договори про надання послуг з оцінки майна №24/17 від 28.07.2017 та № 34/19 від 04.06.2019 (а.с. 59-63, т. 1) з метою визначення орендної плати при укладенні договору оренди.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Отже, законом встановлено обов`язкову письмову форму договору оренди землі, тому судом відхиляються посилання відповідача на те, що між сторонами укладено договір оренди землі у спрощений спосіб

Ні позивач, ні відповідач не надали суду договору оренди спірної земельної ділянки у письмовій формі.

З огляду на викладене, у відповідача відсутні правові підстави користування спірною земельною ділянкою.

Згідно ст.14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. ст. 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

I.

Згідно ст.91 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зміст правомочностей із володіння і користування земельною ділянкою, як складових права постійного користування, полягає у можливості фізичного доступу користувача до земельної ділянки, можливості використання земельної ділянки для своїх потреб (з урахуванням її цільового призначення).

За приписами ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 123 Земельного кодексу України унормовано, що надання земельних ділянок у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

За приписами ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель"визначені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та передбачено, що цей Закон спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (преамбула Закону).

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у підпункті 3.1 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 ст.16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно вказаного Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"у встановленому законом порядку має право на користування земельною ділянкою площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад - Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0002. Приватне акціонерне товариство "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" в порушення положень законодавства, самовільно зайняло та використовує вказану земельну ділянку, чим порушує права позивача.

Відповідач посилається на те, що позивач безпідставно, на власний розсуд визначив площу, яку зайняв відповідач 3,2 га, в той час як в розрахунку недоотриманого доходу позивач посилається на площу 2,7 га, а в акті огляду земельної ділянки зазначає площу 1,77618 га, яка є істинною.

Суд відхиляє зазначені заперечення відповідача, виходячи з наступного.

В тристоронньому договорі про надання послуг з оцінки майна від 28.07.2017, укладеного між сторонами та ПП «Експерт-Центр» (т.1 а.с. 59-60), зазначено площу мощення 2700 кв м, а в аналогічному договорі від 04.06.2019 № 34/19 (який підписаний в т.ч. і відповідачем) зазначено вже територію загальною площею 3,2 га.

В акті огляду земельної ділянки, що розташована за адресою: Херсонська обл., Білозерський район, Посад - Покровська сільська рада (т. 1, а.с. 26) зазначено, що на земельній ділянці розташований комплекс виробничих споруд у складі: асфальтозмішувальної установки на облаштованому фундаменті, склад мінерального порошку, будівля вагової, побутові приміщення, який займає площу 1776,18 кв. м. На решті території знаходяться сипучі матеріали: пісок, щебінь, тощо.

Тобто в акті зазначено площу частини території 1776,18 кв. м., а на решті території зазначено, що знаходяться сипучі матеріали: пісок, щебінь, тощо.

Крім того, задоволення позову у цій частині буде ефективним і призведе до реального відновлення порушеного права позивача саме у випадку зазначення площі земельної ділянки 3,20 га, яка надана позивачу у постійне користування відповідно до Державного акта від 06.12.2006.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що належить задовольнити позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад - Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0002, шляхом знесення та демонтажу за рахунок відповідача розміщених на ділянці будівель та споруд: асфальтозмішувальної установки на облаштованому фундаменті, склад мінерального порошку, будівля вагової, побутові приміщення; звільнення земельної ділянки від сипучих матеріалів, які належать відповідачу.

2. Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму завданої шкоди внаслідок пошкодження мощення в розмірі 32000грн.

Позивач посилається на те, що діями відповідача, підприємству ДП «Херсонський облавтодор» нанесено матеріальну шкоду, яка виразилася в пошкодженні мощення розташованого на земельній ділянці, руйнуванні земельного шару внаслідок риття котлованів для розміщення обладнання та споруд. Об`єкти відповідача розташовані на земельній ділянці з порушенням ДБН, що унеможливлює їх використання після звільнення земельної ділянки. Подальше використання земельної ділянки ДП «Херсонський облавтодор» можливо лише після відновлення її первісного стану шляхом ремонту мощення, знесення споруд, засипання котлованів.

За поясненнями позивача, первісна вартість мощення, розташованого на земельній ділянці складає 46136 (сорок шість тисяч сто тридцять шість) грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою щодо розрахунку вартості основних засобів, що обліковуються на балансі філії «Білозерський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» станом на 01.06.2019 року. Провести детальний розрахунок завданої шкоди у позивача можливості не має, так як у його працівників відсутній доступ до земельної ділянки для проведення ретельного огляду пошкоджень, їх обміру, проведення розрахунків. Для встановлення суми завданої шкоди необхідно призначення та проведення відповідних судових експертиз. Попередньо сума завданої шкоди складає 32000 (тридцять дві тисячі) 00 грн.

Суд зауважує, що позивач не надав суду висновку експерта, виготовленого на замовлення позивача. Не заявляв позивач і клопотання про призначення експертизи судом.

Відповідно до ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Аналогічна норма міститься і в статті 22 ЦК України. Частиною 1 статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені статті визначають загальну норму щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу господарського правопорушення: порушення права; завдання збитків та причинний зв`язок між порушенням права та збитками. При наявності таких обставин у особи виникає право на відшкодування завданих збитків.

Притягнення ж до господарсько-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад господарського правопорушення, який є підставою господарсько-правової відповідальності. Склад господарського правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторону. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка суб`єкта господарювання, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою правопорушника і збитками; суб`єктивну сторону господарського правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки та її наслідків.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, що утворюють склад господарського правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодування збитків - це міра відповідальності за порушення в сфері господарювання, тому її застосування можливе за наявності підстави відповідальності, передбаченої законом. Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна довести факт порушення господарського зобов`язання контрагентом, наявність і розмір понесених ним збитків, причинний зв`язок між правопорушенням і збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивачем не наведено належних доказів на підтвердження вини відповідача та розміру збитків.

З огляду на викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності всіх елементів, що утворюють склад господарського правопорушення, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 32000 грн збитків.

3. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму недоотриманого доходу в розмірі 1 431 000 (один мільйон чотириста тридцять одна тисяча) грн. Позивач посилається на те, що внаслідок неможливості використання ним зайнятої відповідачем земельної ділянки, позивачу спричинено збитки у вигляді недоотриманого доходу, який позивач міг би одержати у вигляді орендної плати.

За поясненнями позивача, згідно звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості в складі мощення загальною площею 2700 кв. м, що знаходиться на балансі філії «Білозерський райавтодор», який виконано для розрахунку вартості орендної плати, вартість об`єкта складає 795000 грн.

Позивач зазначає, що порядок передачі в оренду майна ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» затверджено наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 21.07.2014 № 126. Згідно вказаного порядку орендна ставка визначена на рівні 15% від вартості майна. З огляду на викладене, за розрахунком позивача, сума недоотриманого доходу у вигляді орендної плати за 10 років становить разом з ПДВ 1431000 грн.

Позивач не надав суду ні звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості, ні порядку передачі в оренду майна ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 21.07.2014 № 126.

Відповідно до ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно з ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Статтею 96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобов`язані:

а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки;

б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату;

г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;

д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

З огляду на вищезазначені норми права, землекористувач позбавлений права розпоряджатись земельною ділянкою на свій розсуд, в т.ч. передавати в оренду чи суборенду, та має право самостійно господарювати на землі та обов`язок забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми недоотриманого доходу в розмірі 1 431 000грн орендної плати, оскільки відповідно до норм чинного законодавства позивач, якому надано право постійного користування земельною ділянкою, не має права розпоряджатись земельною ділянкою на свій розсуд, в т.ч. передавати в оренду чи суборенду. Тобто позивачем не доведено, що він реально міг одержати за звичайних обставин 1431000 грн орендної плати, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд зауважує наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини), прийнятої Радою Європи 4 листопада 1950 року , встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ч.3 ст.4 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 р. дана Конвенція та Протоколи до неї №2,4,7,11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Таким чином, норми ГПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Розгляд здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності є визначальним принципом судового процесу взагалі та господарського зокрема. Відповідно до ст. 129 Конституції України змагальність віднесено до основних засад судочинства.

Згідно з Господарським процесуальним кодексом України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, суд повинен оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, для надання можливості представникам сторін надати додаткові докази в обґрунтування поданої заяви та поданих заперечень, суд розглянув справу у розумні строки.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 2 ) ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Так, судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру (про зобов`язання усунути перешкоди), за подання якої до суду позивач сплатив 1921 грн судового збору відповідно до вимог п.п. 2) п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". З огляду на викладене, витрати позивача, понесені у вигляді сплати 1921 грн судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 238 - 241, 243 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" (м. Бровари, вул. Онікієнка Олега, 2А, ) усунути перешкоди Дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Херсон, вул. Поповича 23, ) в користуванні земельною ділянкою площею 3,20 га, яка розташована на землях Посад - Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0002, шляхом знесення та демонтажу за рахунок Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" (м. Бровари, вул. Онікієнка Олега, 2А, ) розміщених на ділянці будівель та споруд: асфальтозмішувальної установки на облаштованому фундаменті, склад мінерального порошку, будівля вагової, побутові приміщення; звільнення земельної ділянки від сипучих матеріалів, які належать Приватному акціонерному товариству "Броварське шляхово-будівельне управління № 50" (м. Бровари, вул. Онікієнка Олега, 2А, ).

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Броварське шляхово-будівельне управління №50" (м. Бровари, вул. Онікієнка Олега, 2А, ) на користь Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Херсон, вул. Поповича 23, ) 1921 грн (Одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) витрат зі сплати судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.11.2019.

Суддя Т.Г. Пінтеліна