ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа№ 925/159/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 06.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG)

на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 (повне рішення складено - 01.07.2019)

у справі № 925/159/19 (суддя - Скиба Г.М.)

за первісним позовом Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско"

про стягнення 150 000,00 доларів США дефолту (компенсації), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 044 613,20 грн.,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско"

до 1) Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG)

2) Компанії Лікотера (Likoterra OU)

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018 між Компаніями Лікотера (Likoterra OU) та Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG),-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" про 150 000,00 доларів США дефолту (компенсації), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 044 613,20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" контракту №W00017 від 02.04.2018 в частині прострочення виконання майнового зобов`язання, за яким право вимоги позивачу передано на підставі договору з Компанією Лікотера (Likoterra OU) про відступлення права вимоги від 02.11.2018.

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" подало до Господарського суду Черкаської області зустрічну позовну заяву до Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) та Компанії Лікотера (Likoterra OU) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом послався на те, що під час укладення договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018 у Компанії Лікотера (Likoterra OU) вже не існувало прав первісного кредитора, оскільки 28.08.2018 Компанія Лікотера (Likoterra OU) в односторонньому порядку розірвала основний контракт №W00017 від 02.04.2018, а тому договір про відступлення права вимоги має бути визнаний недійсним на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що у зв`язку з тим, що Компанія Likoterra OU не надала інструкції до відвантаження, тому суд дійшов висновку, що саме Компанія Likoterra OU допустила прострочення, яке за змістом контракту означає, що у ТОВ "ТЕП ТРАНСКО" не виникло обов`язку здійснити поставку.

Крім того, суд вказав, що підстав для застосування у спірних правовідносинах статті 21 стандартної форми контракту Гафта (GAFTA) 78 у редакції від 01.04.2012 немає, а відповідно немає й правової підстави для застосування заявленої у первісному позові відповідальності за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" зобов`язань за контрактом №W00017 від 02.04.2018 щодо поставки товару компанії Лікотера (Likoterra OU).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вказав, що правові підстави для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018, який укладений між Компаніями Likoterra OU та SPIKE TRADE AG відсутні, оскільки зміна особи кредитора з Likoterra OU та SPIKE TRADE AG не тягне за собою збільшення обсягу вимог кредитора до боржника у зв`язку зі зміною особи кредитора та не ставить позивача за зустрічним позовом після заміни особи кредитора у зобов`язанні, в якому ТОВ "ТЕП Транско" є боржником, у становище гірше, ніж те, у якому він був до заміни, тому оспорюваний договір, на підставі якого було здійснено заміну кредитора у зобов`язанні, не зачіпає законні права та інтереси ТОВ "ТЕП Транско", як боржника у таких зобов`язаннях. Крім того, суд зазначив, що оспорюваний договір було укладено з подальшим поінформуванням ТОВ "ТЕП Транско" про його укладання, про що свідчить копія повідомлення від 05.11.2018 за вих. №05/11_К2.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 02.11.2018 між Компаніями Лікотера (Likoterra OU) та Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG).

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" вказує, що договір про відступлення права вимоги від 02.11.2018 між Компаніями Лікотера (Likoterra OU) та Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) порушує права відповідача, зокрема, право на майно, оскільки за спірним договором позивачу за первісним позовом передано права у більшому обсязі, ніж їх мала Компанія Лікотера (Likoterra OU) станом на момент укладення цього договору. Тобто, на думку апелянта, спірний договір створює для відповідача за первісним позовом зобов`язання, якого за контрактом у нього не виникло.

Скаржник стверджує, що, оскільки у відповідача, за умовами контракту, не виникло обов`язку зі сплати Компанії Лікотера суми у розмірі 150 000 доларів США, у останньої не виникало права вимагати цю суму. Відповідно Компанія Лікотера не могла передати позивачу право вимоги, якого у неї немає.

Апелянт наголошує, що Компанія Лікотера не надала Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" інструкції до відвантаження із обраним місцем призначення, а тому у останного не виникло обов`язку з поставки товару і, в свою чергу, у Компанії Лікотера - право вимагати такої поставки. Як наслідок, у компанії Лікотера немає права вимагати від відповідача відшкодування шкоди за виконання зобов`язання. На думку скаржника, Компанія Лікотера передала позивачу за спірним договором права (зокрема право вимагати від відповідача сплати 150 000 доларів США), яких у неї не було станом на момент укладення спірного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) та узагальнення її доводів

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначає, що належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач не приступив до виконання зобов`язання за контрактом (не здійснив поставок пшениці) та вважається таким, що прострочив зобов`язання, діючи при цьому недобросовісно. Однак, суд першої інстанції, врахувавши наведені вище обставини, відмовив учаснику спірних правовідносин у захисті законного інтересу та можливості отримати передбачену договором сатисфакцію з винної сторони, через хибний висновок про відсутність підстав для застосування положень п. 10 контракту про дефолт (невиконання зобов`язання) через порушення правил його тлумачення.

Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) зазначає, що місцевим господарським судом не досліджено зміст правила, що визначено у статті 21 контракту Гафта (GAFTA) 78 в редакції 2016, попри те, що суд визнав її частиною контракту. Судом не встановлено дійсний зміст правил поведінки, про які сторони домовилися у контракті та закріпили у п. 10 контракту, та не дослідив, що зміст статті 21 контракту Гафта (GAFTA) 78 у редакції 2016 виключає можливість її застосування до відносин за контрактом, які відображені у пункті 10. Апелянт наполягає, що пункт 10 контракту не містить та не може містити правила, передбачені статтею 21 стандартної форми контракту Гафта (GAFTA) 78 у редакції 2016, про незастосування до контракту міжнародних конвенцій, а передбачає правило про дефолт.

Скаржник в апеляційній скарзі просив долучити до матеріалів справи висновок експерта Доріченко І.А. з метою встановлення істинного змісту «дефолтного» правила поведінки за контрактом Гафта (GAFTA) 78.

Узагальнені доводи відзиву позивача за первісним позовом на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско"

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско", Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) у своєму відзиві, наданому до суду 12.08.2019, зазначає, що відповідно до договору про відступлення права вимоги первісний кредитор не передавав новому кредитору більше прав ніж він їх мав на момент відступлення та предмет вказаного договору не обмежується вимогою про стягнення компенсації (дефолту) в сумі 150 000, 00 доларів США, а включає й інші вимоги за контрактом.

Позивач за первісним позовом наголошує, що договір відступлення права вимоги відповідає вимогам законодавства і з його укладенням права та інтереси апелянта не порушені. Доказів протилежного апелянт не надав.

Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" не надано доказів неможливості виконання свого обов`язку із поставки пшениці через відсутність інструкцій до відвантаження. Апелянт не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його зацікавленість в отриманні інструкцій від покупця, що свідчить про намір не виконувати контракт. Крім того, у відповіді на претензію від Компанії Лікотерра апелянт не висував жодних зауважень щодо відсутності інструкцій, не просив їх надати та не обумовлював неможливість поставок пшениці їх відсутністю. Також, позивач зазначає, що апелянт не зкористався правом, передбаченим статтею 518 Цивільного кодексу України, та не висловив своїх заперечень проти вимог нового кредитора, які він мав проти первісного кредитора, зокрема щодо відсутності інструкцій на момент одержання повідомлення про заміну кредитора.

Узагальнені доводи відзиву відповідача за первісним позовом на апеляційну скаргу компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG)

21.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" подано відзив на апеляційну скаргу Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG), в якому зазначає, що встановлення суми дефолту можливе лише за умови, коли сторони контракту домовились про застосування умов стандартної форми контракту Гафта (GAFTA) 78 про суттєве порушення (Default), чого, як встановив суд першої інстанції, не було.

Відповідач за первісним позовом вказує, що позивач не надав доказів того, що відповідачу надсилались інструкції Компанією Лікотера із визначенням місця призначення пшениці. При цьому, застосований у контракті базис поставки СРТ означає, що відповідач мав передати пшеницю визначеному ним перевізнику для доставки до названого Компанією Лікотера місця призначення. Тобто, без інструкцій Компанії Лікотера відповідач не міг укласти договір перевезення, а отже і виконати обов`язок з поставки. На думку відповідача, наведене означає прострочення виконання умов контракту саме Компанією Лікотера.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" стверджує, що сторонами контракту не було досягнуто домовленості про застосування умов статті 17 (21) контракту Гафта (GAFTA) 78 про суттєве порушення (Default). Саме лише посилання у контракті на статтю 17 (21) контракту GAFTA 78 не рівноцінне врегулюванню сторонами контракту своїх відносин умовами контракту Гафта (GAFTA) 78 про Default (суттєве порушення). Таке посилання не дозволяє сторонам розумно і з достатньою передбачуваністю прогнозувати свої повноваження і обов`язки за контрактом,

Відповідач за первісним позовом зазначає, що наданий позивачем до суду апеляційної інстанції експертний висновок з питань контрактної та арбітражної практики GAFTA, не може бути прийнятим судом апеляційної інстанції, з огляду на порушення позивачем частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи відповіді Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) на відзив відповідача за первісним позовом та додаткових пояснень

06.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Компанією Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) подано відповідь на відзив відповідача за первісним позовом, в якому вказує, що відповідачем не надано доказів неможливості виконання свого обов`язку із поставки пшениці через відсутність інструкцій до відвантаження. Невиконання відповідачем за первісним позовом контракту зумовлене саме різким зростанням цін на пшеницю, а не через відсутність інструкцій, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Заперечень щодо зазначених доказів сторони не висловлювали, так само як не ставився під сумнів зміст показань свідків. Тобто, до закінчення строку надання інструкцій і до початку строку поставки пшениці (в середині серпня 2018), ТОВ «ТЕП Транско» своєю поведінкою фактично засвідчило про відмову від виконання контракту (поставок пшениці).

Позивач також вказує, що порядок визначення збитків та розмір збитків, розрахованих Компанією Лікотера повністю відповідає дефолтному застереженню, викладеному в контракті Гафта 78. Відповідач за первісним позовом не скористався правом надати свої заперечення проти розрахунку чи визначеної суми заборгованості за контрактом та заявлена сума заборгованості не оскаржувалась відповідачем. Отже, розмір заборгованості доведений апелянтом, оскільки відсутні будь-які зауваження щодо розрахунку заборгованості.

24.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) надала додаткові пояснення, в яких зазначає, що при вирішенні питання щодо тлумачення змісту правочину суду необхідно встановити наявність між сторонами договору спору, перевірити та встановити, у чому саме полягає порушення прав позивача і чи дійсно є обставини, на які посилається позивач достатніми підставами для застосування ст. 213 ЦК України.

06.11.2019 Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що твердження відповідача, що суду не було надано доказів того, що установчим документом Компанії Лікотера передбачено право дарувати майно (майнові права) та необхідно застосовувати ч. 3 ст. 270 Цивілного кодексу України до правовідносин за договором відступлення права вимоги від 02.11.2018 є хибним, оскільки до вказаних правовідносин не може застосовуватись положення ч. 3 ст. 720 ЦК України, адже вимоги до установчих документів іноземної юридичної особи встановлюються особистим законом іноземної юридичної особи, а не законодавством України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2019 справу № 925/159/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та призначено справу №925/159/19 до розгляду на 11.09.2019.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 29.07.2019 справу №925/159/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді: Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) та повідомлено учасників справи, що апеляційні скарги Компанії Спайк Трейд АГ та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" розглядатимуться у судовому засіданні 11.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 оголошено перерву до 25.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 продовжено строк розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у справі №925/159/19 та відкладено розгляд апеляційних скарг на 07.10.2019.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 прийнято справу №925/159/19 до провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 06.11.2019.

Позиції учасників справи

Представники Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) у судовому засіданні апеляційної інстанції 06.11.2019 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги повністю, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" у судовому засіданні апеляційної інстанції 06.11.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 02.11.2018 між Компаніями Лікотера (Likoterra OU) та Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG), а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні первісного позову залишити без змін.

Представник Компанії Лікотера (Likoterra OU) у судовому засіданні апеляційної інстанції 06.11.2019 підтримав доводи апеляційної скарги Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги повністю, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" (продавець) в особі генерального директора Гудзь Р.В., що діє на підставі статуту, та Компанією Лікотера (Likoterra OU) (покупець), яка організована та зареєстрована в Естонії, в особі члена правління Грінгуза Ю., що діє на підставі статуту, укладено контракт №W00017 (далі - контракт) (т. 1; а.с. 18-21),

Предметом контракту є поставка та передача права власності на пшеницю 2-го класу групи "А" та пшеницю 3-го класу групи "А" українського походження врожаю 2018 (пункт 3 контракту).

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4 контракту продавець зобов`язався поставити покупцю за вибором продавця: 2000,00 метричних тонн +/- 3% пшениці 2-го класу групи "А" та 3000,00 метричних тонн +/- 3% пшениці 3-го класу групи "А" (надалі - товар).

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 контракту ціна на пшеницю 2-го класу групи "А" за одиницю товару становить 183,00 долари США за одну метричну тонну, на пшеницю 3-го класу групи "А" за одиницю товару становить 181,00 долар США за одну метричну тонну.

Сторони домовились здійснювати поставку на умовах СРТ Іncoterms-2010 в місце призначення за вибором покупця: ДП "Морський торгівельний порт "Южний", або ДП "Одеський морський торговельний порт", або ДП "Морський торгівельний порт "Чорноморськ" (пункт 5.1 контракту).

Період поставки - з 01.09.2018 по 30.09.2018 включно (пункт 5.2 контракту).

Згідно з пунктом 5.4 контракту сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця в момент прийняття товару в місці призначення.

Пунктом 8.2 контракту передбачено, що продавець повинен здійснити поставку товару відповідно до інструкції покупця, які надаються окремо. Покупець повинен надати інструкції до відвантаження не пізніше ніж за 3 робочі дні до початку періоду поставки, зазначеного у п. 5.2.

У пункті 10 контракту сторони погодили, що невиконання зобов`язань повинно розглядатись згідно зі статтею 21 міжнародних правил та принципів торгівлі Гафта 78.

Пунктом 11.1 контракту передбачено, що за винятком збитків, які покриваються згідно зі ст. 21 Гафта 78, і, законом або іншим способом, сторони встановили наступні збитки: у випадку, якщо продавець не поставить частину або повну кількість товару обумовленого та оплаченого контрактом, продавець повинен негайно після отримання повідомлення від покупця відшкодувати покупцю різницю між кількістю товару сплаченого покупцем і кількістю товару отриманого покупцем, тільки якщо сторони не домовилися письмово про що-небудь інше. У випадку, якщо продавець не відшкодовує різницю покупцеві у валюті початкового внеску покупця, протягом трьох банківських днів після повідомлення покупцем, продавець повинен сплатити неустойку від такої суми за ставкою Libor +7% річних, розрахованої з дати отримання продавцем відповідної оплати, здійсненої покупцем до дати повного повернення суми.

Сторони цього контракту керуються матеріальним правом України (пункт 13.1 контракту).

Відповідно до пункту 13.2 контракту у разі, якщо винна сторона контракту є резидентом України, спір, що виник між сторонами передається на розгляд до суду відповідно до процесуального законодавства України.

Контракт набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов`язань обома сторонами (пункт 14.1 контракт).

01.10.2018 Компанія Лікотера (Likoterra OU) направила на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" претензію вих. №1/1018, в якій вказала, що станом на 30.09.2018 продавцем не здійснено поставки товару згідно умов контракту та просила якнайшвидше, але не пізніше 10.10.2018 виконати зобов`язання з поставки товару в обсязі 5000 метричних тон +/- 3% (пшениці 2-го та 3-го класів групи "А") на загальну суму 909 000,00 доларів США. Також, попередила, що за умови подальшого ухилення підприємством від виконання зобов`язань за даним контрактом, Компанія Лікотера звернеться за захистом своїх прав до суду, у тому числі за стягненням матеріальних збитків та упущеної вигоди, внаслідок невиконання умов контракту (т. 1; а.с. 22).

02.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" направило Компанії Лікотера (Likoterra OU) відповідь на претензію вих. №02/10-ю, в якій вказало, що п. 11.1 контракту №W00017 від 02.04.2018 передбачає відповідальність продавця лише за умови оплати покупцем хоча б частини товару. За вказаним контрактом від покупця не надходили кошти в оплату товару. Таким чином, відсутні умови для застосування відповідальності до продавця, що передбачені контрактом (т. 1; а.с. 23).

31.10.2018 покупець направив продавцю повідомлення по контракту від 02.04.2018 №W00017 за вих. №02, в якому вказав, що даним листом покупець прийняв істотне порушення контракту продавцем, прийняв дефолт відповідно до положення ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі ГАФТА 78 та, таким чином, розірвав контракт. Зазначив, що відповідно до положення ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі Гафта 78, покупець має право на різницю між контрактною та ринковою ціною на товар станом на дату дефолту. Відповідно, різниця між контрактною ціною та ринковою ціною на товар станом на 22.10.2018 (дата дефолту продавця, що визначена із урахуванням положення 21 (е) Гафта 78) становить:

1) контрактна ціна за пшеницю 2-го класу становить 183,00 долари США, а ринкова ціна - 213,00 долари США за метричну тонну пшениці 2-го класу і, як наслідок, ціна дефолту (компенсація) становить 30 долари США, а сума дефолту (компенсації) - 60 000 долари США;

2) контрактна ціна за пшеницю 3-го класу становить 181,00 долари США, а ринкова ціна - 211,00 долари США за метричну тонну пшениці 3-го класу і, як наслідок, ціна дефолту (компенсація) становить 30 долари США, а сума дефолту (компенсації) - 90 000 долари США.

Загальна сума дефолту (компенсації) за товар складає 150 000 доларів США (т. 1; а.с. 24).

Суд першої інстанції встановив, що товар (пшениця), який Компанія Likoterra OU мала намір придбати за контрактом №W00017 від 02.04.2018 призначався для продажу Компанії SPIKE TRADE AG на підставі укладеного контракту №Р180424-W-1 24.04.2018 між Компанією Likoterra OU (продавець) та Компанією SPIKE TRADE AG (покупець) (т. 1; а.с. 42-47)

Відповідно до п. 1.1 контракту №Р180424-W-1 продавець (компанія Likoterra OU) зобов`язується поставити покупцеві (Компанії SPIKE TRADE AG) товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити вартість прийнятого товару.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1 контракту №Р180424-W-1 товаром є пшениця 3-го класу (група А) не ГМО. Походження - Україна. Рік врожаю - 2018. Кількість товару 5000 метричних тонн +/- 3% за вибором продавця та за контрактною ціною.

Пунктом 1.2.1 контракту №Р180424-W-1 передбачено, що Likoterra OU має право змінити товар, визначений у п. 1.2, повністю або частково на пшеницю 2 класу (група А) не ГМО, за умови повідомлення SPIKE TRADE AG про заміну не пізніше ніж 15.08.2018. Мінімальна партія - 1000 метричних тонн.

Період поставки: 01.09.2018 - 30.09.2018 (п. 5.1 контракту №Р180424-W-1).

Отже, позивач за первісним позовом був кінцевим набувачем в ланцюгу експортних поставок партії пшениці врожаю 2018.

Враховуючи оголошення Компанією Likoterra OU про неплатоспроможність, 02.11.2018 між Компанією Likoterra OU (первісний кредитор) та Компанією SPIKE TRADE AG (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (т. 1; а.с. 50-51).

Згідно з пункту 1.1 договору про відступлення права вимоги у порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває належне первісному кредиторові на момент укладання даного договору право грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" (боржник), а саме: право грошової вимоги відшкодування суми дефолту (компенсації), інших збитків, а також будь-яких інших додаткових витрат, що виникли у зв`язку з невиконанням зобов`язань боржником перед первісним кредитором за контрактом №W00017 від 02.04.2018 та у зв`язку з прийняттям первісним кредитором дефолту боржника відповідно до повідомлення вих. №02 від 31.10.2018 по контракту.

Відповідно до 1.2 договору про відступлення права вимоги новий кредитор набуває права грошової вимоги, зокрема право грошової вимоги суми дефолту (компенсації) у розмірі 150 000,00 доларів США, яку зобов`язаний сплатити боржник первісному кредитору у зв`язку з невиконанням обов`язку поставки товару.

Пунктом 1.3 договору про відступлення права вимоги передбачено документи, що засвідчують право вимоги, а саме: контракт; претензія первісного кредитора до боржника за вих. 1/1018 від 01.10.2018 та повідомлення вих. №02 від 31.10.2018 по контракту №W00017 від 02.04.2018.

Новий кредитор зобов`язується повідомити боржника про укладення договору про відступлення права вимоги шляхом направлення йому письмового повідомлення (пункт 5.3 договору про відступлення права вимоги).

05.11.2018 Компанія SPIKE TRADE AG направила Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" повідомлення за вих. №05/11_К2 з вимогою оплатити суму дефолту (компенсації) у розмірі 150 000,00 доларів США не пізніше 09.11.2018 на банківські реквізити, зазначені в Інвойсі, що буде надіслано окремо (т. 1; а.с. 52).

06.11.2018 Компанія SPIKE TRADE AG виставила Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" Інвойс на суму 150 000,00 доларів США (т. 1; а.с. 54) на підставі договору про відступлення права вимоги, яке залишено відповідачем (ТОВ "ТЕП Транско") без задоволення.

Звертаючись з первісними позовними вимогами, Компанія SPIKE TRADE AG вказала, що під час укладення зовнішньоторговельних контрактів їх сторони можуть посилатись на затвердженні стандартні форми контрактів та міжнародних правил і принципів торгівлі. Прикладом таких форм є контракти Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами Гафта (GAFTA).

У пунктах 10 ("невиконання зобов`язань") та 11 ("збитки") контракту сторони передбачили умови про відповідальність за невиконання зобов`язань за контрактом, у цих положеннях контракту містяться посилання на застосування ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі Гафта 78.

Відповідно до п. 13.1 контракту сторони керуються матеріальним правом України, тому посилання на застосування положень контракту Гафта 78 у пунктах 10 та 11 контракту, свідчить про часткове застосування стандартних положень Гафта 78 до контракту.

Суд першої інстанції зазначив, що сторони із посиланням на стандартні положення міжнародних правил та принципів торгівлі Гафта 78 у цілому не змінили підпорядкування своїх договірних відносин, оскільки вони регулюються матеріальним правом України, але відносини, які зазначені у пункті 10 контракту і стосуються відповідальності за невиконання зобов`язань за контрактом, підлягають регулюванню за правилами відповідних положень міжнародних правил та принципів торгівлі Гафта 78.

Положення міжнародних правил та принципів торгівлі Гафта 78 про відповідальність за невиконання зобов`язань має назву "Default" (суттєве порушення) та встановлює правила визначення дати дефолту, порядку та розміру відшкодування збитків стороною контракту, яка його порушила та інші правила при суттєвих порушеннях контракту.

Правила про Default (суттєве порушення) за своїм змістом є однаковими, незалежно від редакції стандартного контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78, які час від часу змінюються.

У контракті №W00017 відсутнє посилання на редакцію типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78, яка підлягає застосуванню сторонами. За загальним правилом до відносин сторін щодо поставки товару за контрактами (міжнародними правилами та принципами торгівлі) Гафта підлягає застосуванню та редакція, яка діяла на дату підписання договору.

На час укладання контракту від 02.04.2018 між Компанією Likoterra OU та ТОВ "ТЕП Транско" чинною була редакція контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 від 01.03.2016 і правила про "Default" (суттєве порушення) в цій редакції містяться у статті 17. Стаття 21 цієї редакції типової форми контракту містить правило про незастосування міжнародних конвенцій, зокрема, Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів 1980 та Протоколу до неї, а також правил Іncoterms.

Враховуючи правила тлумачення правочинів та зміст (назви) пунктів 10 та 11 контракту, вони були направлені на встановлення умов про відповідальність за невиконання зобов`язань, за правилами ст. 17 контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 про Default (суттєве порушення).

Судом першої інстанції встановлено, що невідповідність змісту статті типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 у редакції 2016 (чинної на дату укладення контрактів) та змісту тих відносин щодо яких сторони мали намір застосувати відповідне правило типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта у своєму контракті.

Однак, зміст ст. 21 типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 в іншій редакції від 01.04.2012 встановлює правило про "Default" (суттєве порушення), яке сторони передбачили в п. 10 контракту, при цьому зміст самого дефолтного правила у різних редакціях проформи Гафта 78 (в тому числі актуальної на час укладення контракту) не змінився, не зважаючи на зміну нумерації статей.

Позивач за первісним позовом стверджував, що пункт 10 контракту встановлює відповідальність сторін за невиконання зобов`язань за правилами про Default (суттєве порушення) згідно з ст. 21 типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 в редакції від 01.04.2012.

У свою чергу, звертаючись із зустрічними позовними вимогами, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" заперечило, що пунктом 10 контракту передбачено право на стягнення неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" вказало, що неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання, що нерозривно пов`язана із основним зобов`язанням. Таким основним зобов`язанням за контрактом є зобов`язання ТОВ "ТЕП Транско" із поставки товару. Неустойка, про яку заявила Компанія SPIKE TRADE AG не виражена у контракті у грошовій формі. Натомість, Компанія SPIKE TRADE AG заявило про те, що розрахунок цієї неустойки здійснюється відповідно до умов виконання основного зобов`язання. Отже, на думку позивача за зустрічним позовом, Компанія Likoterra OU не мала права залишити за собою основні вимоги за зобов`язанням і відступити Компанії SPIKE TRADE AG тільки права, що забезпечують його виконання.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що Компанія Likoterra OU не виконала свого обов`язку з направлення ТОВ "ТЕП Транско" інструкцій до відвантаження, передбаченого пунктом 8.2 контракту. У зв`язку з чим, ТОВ "ТЕП Транско" не могло виконати свого обов`язку з поставки. Тобто, Компанія Likoterra OU допустила прострочення виконання, яке за змістом контракту означає, що у ТОВ "ТЕП Транско" не виникло обов`язку здійснити поставку.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" також наголосило, що Компанія Likoterra OU в односторонньому порядку розірвала контракт, але здійснила це не 31.10.2018, як стверджує Компанія SPIKE TRADE AG, а з наступного дня після останньої дати строку, протягом якої мали бути надані відповідні інструкції - 28.08.2018. Розірвання контракту є правовим наслідком припинення основного зобов`язання стосовно виконання ТОВ "ТЕП Транско" поставки товару. Отже, на думку позивача за зустрічним позовом, відсутні підстави для окремого розрахунку з суми неустойки, про яку Компанія SPIKE TRADE AG зазначала в первісній позовній заяві.

Позивач за зустрічним позовом стверджував, що під час укладення договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018 не було дотримано вимог частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що стало причиною передачі прав Компанії Likoterra OU в обсязі та на умовах, що вже не існували на момент укладення спірного договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, контракт №W00017 від 02.04.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанією Лікотера (Likoterra OU), за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Укладення контракту №W00017 від 02.04.2018 не заперечується сторонами, який не визнаний судом недійсним.

У пункті 13.1 контракту сторони контракту домовились у спірних питаннях застосовувати матеріальне право України, незважаючи на укладання міжнародного контракту (т. 1; а.с. 20).

Статтями 32, 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що до правовідносин сторін за контрактом застосовується матеріальне право України.

Судом першої інстанції встановлено, що строк поставки за контрактом визначено до 30.09.2018 та більше сторонами не продовжувався.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона вжила всіх залежних від неї заходів для недопущення господарського правопорушення або належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно зі статтею 17 типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 договір або будь-яка його невиконана частина підлягають анулюванню в разі заборони експорту, прийняття будь-якого виконавчого або законодавчого акту уряду, яким обмежується експорт, як частково, так і будь-яким іншим чином, тією мірою, в якій такі загальні або часткові обмеження унеможливлюють виконання зобов`язань.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що посилання покупця на дефолт продавця згідно зі статтею 21 контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 є безпідставним, оскільки відсутня провина продавця, яка є необхідною умовою для настання дефолту. Більше того, статті 17, 18 контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 передбачають спеціальні випадки припинення контрактів у зв`язку з введенням експортних обмежень і настанням форс-мажору та відповідно виключають застосування положень статті 21 (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78. Положення контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78, які регулюються англійським правом та ґрунтуються на ньому, можуть мати лише "дорадчий" характер при застосуванні норм матеріального права України, виходячи з того, що спірний контракт між позивачем та відповідачем укладений не по формі стандартного контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78, погоджений та підписаний сторонами у м. Таллінн, Естонія, тому положення статті 23 Гафта 78 про укладення контракту в Англії та англійське право не застосовується, оскільки в контракті є посилання на положення (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 тільки тією мірою, якою вони не суперечать контракту.

Як вказувалось вище, позивачем за первісним позовом було направлено відповідачу за первісним позовом повідомлення за вих. №02 від 31.10.2018 (т. 1; а.с. 24) по контракту №W00017 від 02.04.2018, в якому вказано, що даним листом покупець прийняв істотне порушення контракту продавцем, прийняв дефолт відповідно до ст. 21 (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78 та таким чином розірвав контракт. Зазначено, що відповідно до положення ст. 21 (міжнародних правил та принципів торгівлі) Гафта 78, покупець має право на різницю між контрактною ціною на товар станом на дату дефолту. Загальна сума дефолту (компенсації) за товар складає 150 000,00 доларів США.

Відповідач за первісним позовом вказав, що підстави для покладення на нього відповідальності за невиконання контракту (у вигляді стягнення дефолту (компенсації) у сумі 150 000,00 доларів США) відсутні, посилаючись на те, що Компанія Likoterra OU не виконала свого обов`язку із направлення ТОВ "ТЕП Транско" інструкцій до відвантаження зерна, передбаченого пунктом 8.2 контракту. Також, відповідач зазначив, що Компанія Likoterra OU в односторонньому порядку розірвала контракт №W00017 від 02.04.2018 з ТОВ "ТЕП Транско", отже, розірвання контракту має своїм правовим наслідком припинення основного зобов`язання - із поставки товару.

Пунктом 8.2 контракту передбачено, що продавець повинен здійснити поставку товару відповідно до інструкції покупця, які надаються окремо. Покупець повинен надати інструкції до відвантаження не пізніше ніж за 3 робочі дні до початку періоду поставки, зазначеного у п. 5.2.

Відповідно до пункту 5.2 контракту період поставки - з 01.09.2018 по 30.09.2018 включно.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Компанія Likoterra OU не зверталась з інструкціями до відвантаження до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" у період з 01.09.2018 по 30.09.2018.

Таким чином, всупереч пункту 8.2 контракту Компанія Likoterra OU не надала інструкції до відвантаження зерна, тобто, саме Компанія Likoterra OU допустила прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відшкодування збитків як відповідальність застосовується за наявності всіх чотирьох елементів складу правопорушення, а саме: протиправності поведінки особи; наявності збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданими збитками; вини особи, що завдала збитки.

Відповідно до тверджень позивача за первісним позовом сума коштів у розмірі 150 000,00 доларів США не є збитками у розумінні матеріального права України, а є відповідальністю, встановленою статтею 21 стандартної форми контракту Гафта 78 у редакції від 01.04.2012, про застосування якої сторони контракту №W00017 від 02.04.2018 досягли згоди, про що вказали у пункті 10 цього контракту.

Тобто, Компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) застосувала у первісному позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" відповідальність встановлену не законодавством України, а контрактом №W00017 від 02.04.2018, пункт 10 якого містить відсилку до статті 21 стандартної форми контракту Гафта 78.

Стаття 21 стандартної форми контракту Гафта 78 у редакції від 01.04.2012 містить такі умови:

"У разі суттєвого порушення контракту будь-якою стороною застосовуються наступні положення:

(а) Сторона, яка не є порушником, має право на власний розсуд, надавши повідомлення порушнику, здійснити продаж або купівлю, залежно від обставин, проти порушника, і в результаті такого продажу чи купівлі встановлюється дефолтна ціна.

(b) Якщо будь-яка сторона не задоволена такою дефолтною ціною або право, передбачене у пункті (а), не використано та взаємне узгодження розміру збитків не можливе, оцінка розміру збитків проводиться в арбітражному порядку.

(с) Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, розраховується, але не обмежуються, різницею між контрактною та дефолтною ціною, що встановлена відповідно до пункту (а) вище або відповідно до дійсної чи приблизної ціни на дату суттєвого порушення (дефолту), що встановлюється відповідно до пункту (b) вище.

(d) Крім цього, у всіх випадках збитки також включають будь-які підтверджені додаткові витрати, які за звичайних обставин прямо та природно виникли у результаті суттєвого порушення контракту порушником, але у жодному випадку не включають втрачену вигоду за будь-якими субконтрактами, укладеними стороною, яка постраждала від суттєвого порушення контракту іншою стороною, або іншими особами, крім випадків, коли з огляду на особливі обставини арбітр (арбітри) чи апеляційна палата, на власний розсуд, приймають рішення про доцільність відшкодування такої втраченої вигоди.

(е) Якщо повідомлення про суттєве порушення не надано стороною, яка не є порушником, (незважаючи на положення, що містяться у пункті "Відправлення") та повідомлення про відправлення не було надано протягом 10 днів після завершення періоду для повідомлення про відправлення, Продавці вважаються такими, що суттєво порушили контракт (в дефолті), а датою суттєвого порушення (дефолту) вважається перший робочий день після цих 10 днів".

В той час, як стаття 21 стандартної форми контракту Гафта 78 у редакції від 01.03.2016 містить умови:

"Зазначені нижче документи не застосовуються до цього контракту:

(а) Конвенція про єдиний закон про купівлю - продаж товарів та Конвенція про єдиний закон про укладання договорів купівлі-продажу товарів, які було введено в дію Актом про єдині закони міжнародної купівлі - продажу від 1967 року.

(b) Конвенція Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі - продажу товарів від 1980 року.

(с) Конвенція ООН про позовну давність у міжнародній купівлі - продажу товарів від 1974 року та Протокол про внесення поправок від 1980 року.

(d) Інкотермс.

(е) За винятком випадків, коли у контракті міститься чітке твердження про протилежне, жодна особа, яка не є стороною цього контракту, не має права вимагати визнання будь-якого його права відповідно до Закону "Про контракти (права третіх осіб) "від 1999 року".

З вищевказаного вбачається, що на час укладення контракту №W00017 від 02.04.2018 чинною була редакція стандартної форми контракту Гафта 78 від 01.03.2016, тому закономірним є застосування при укладенні контракту №W00017 від 02.04.2018 саме цієї, чинної на момент його укладення, редакції стандартної форми контракту Гафта 78 від 01.03.2016.

Місцевим господарським судом зазначено, що застосування сторонами іншої, ніж від 01.03.2016, редакції стандартної форми контракту Гафта 78, у тому числі і від 01.04.2012, потребувало відповідного застереження про це у контракті №W00017 від 02.04.2018. Однак, останній не містить вказаного застереження, що означає про відсутність між сторонами у контракті №W00017 від 02.04.2018 згоди щодо застосування ними статті 21 стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012, що й зумовило застосування сторонами цього спору у своїх доводах різних редакцій стандартної форми контракту Гафта 78.

Докази визнання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" того, що у контракті №W00017 від 02.04.2018 його сторони насправді дійшли згоди про застосування статті 21 саме стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012, або вчинення цим товариством дій, які б свідчили про таке визнання, відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пояснень сторін у судовому засіданні, контракт №W00017 від 02.04.2018 складала та направляла для підпису Компанія Лікотера (Likoterra OU). Тобто, саме Компанія Лікотера (Likoterra OU) визначила редакцію застосування стандартної форми контракту Гафта 78.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 21 стандартної форми контракту Гафта 78 у редакції від 01.04.2012 відсутні, а відповідно відсутні правові підстави для застосування заявленої у первісному позові відповідальності за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" зобов`язань за контрактом №W00017 від 02.04.2018 щодо поставки Компанії Лікотера (Likoterra OU) товару.

Враховуючи вищенаведені обставини, на переконання колегії суддів, підстав для тлумачення п. 10 контракту №W00017 від 02.04.2018 немає, а також є безпідставними посилання представника позивача за первісним позовом на показання свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , які нотаріально посвідчені та наявні у матеріалах справи, вихочи з вимог ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову.

Стосовно зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018 між Компаніями Лікотера (Likoterra OU) та Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG), колегія суддів зазначає наступне.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач повинен довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказана норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, вказані норми Цивільного кодексу України допускають заміну кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги на підставі договору і передбачають право сторін такого договору визначати у ньому інші обсяги прав у зобов`язанні та інші умови їх переходу до нового кредитора, ніж ті, які існували на момент переходу прав.

Щодо форми правочину договору відступлення права вимоги, то правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Суд апеляційної інстанції констатує, що звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач повинен довести наявність на момент його вчинення фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

Також задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оспорюваний договір про відступлення права вимог, на підставі якого було здійснено заміну кредитора у зобов`язанні, не зачіпає законні права та інтереси ТОВ "ТЕП Транско", оскільки зміна кредитора з Компанії Likoterra OU на SPIKE TRADE AG не потягла за собою збільшення обсягу вимог кредитора та не ставить позивача за зустрічним позовом у становище гірше, ніж те, у якому він був до зміни кредитора, а також враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні первісного позову про стягнення коштів. Крім того, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчили б про недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину вимог законодавства.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання ТОВ "ТЕП Транско" на положення статей 526, 613 Цивільного кодексу України, оскільки вказані статті не стосуються спірних правовідносин, а регулють правовідносини щодо умов виконання зобов`язання та прострочення кредитора.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави, з якими звернувся позивач за зустрічним позовом для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018, що укладений між Компаніями Likoterra OU та SPIKE TRADE AG відсутні, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" підлягають залишенню без задоволення.

Стосовно долучення Компанією SPIKE TRADE AG до апеляційної скраги експертного висновку з питань контрактної та арбітражної практики Гафта та пов`язаними з нею питаннями англійського права ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивач за первісним позовом вказаний експертний висновок не подавав до суду першої інстанції. Також, апелянтом не вказано поважні причини та докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції відмовляє у прийнятті доданого апелянтом вказаного висновку експерта з питань контрактної та арбітражної практики Гафта.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у справі № 925/159/19 задоволенню не підлягають. Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у справі № 925/159/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у справі № 925/159/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2019 у справі № 925/159/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" та Компанію Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG).

4. Матеріали справи №925/159/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.11.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун