ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2049/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Тіщенко Д.І.

за участю представників сторін:

від позивача Бурко О.В. (ордер серії ВО №1000068 від 31.07.2019р.);

від відповідача - Павліченко Є.В. (довіреність б/н від 28.12.2018р.);

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/2049/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ (03083, м. Київ, просп. Науки, буд.54-Б, оф.4, )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „ВІНТРЕСТ (67832, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Великодолинське, вул. Транспортна, буд.1-В, )

про стягнення 932 976,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

17.07.2019р. товариство з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „ВІНТРЕСТ, в якій просило суд стягнути з відповідача 1 664 044, 94грн., в тому числі 700 000, 00грн. суму неоплаченого товару, 295 586, 82грн. пені, 116 366, 72грн. інфляційних нарахувань, 31 067, 18грн. 3% річних, 210 352, 94грн. штрафу, 310 671, 28грн. 30% річних, а також стягнути з відповідача суму судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки товару № 02816 від 29.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.07.2019р. відкрито провадження у справі № 916/2049/19, прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на "01" серпня 2019 р.

01.08.2019р. до Господарського суду Одеської області від ТОВ «Вінтрест» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 15295/19).

Також, 01.08.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про приєднання письмових доказів (вх.№ 15358/19).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.08.2019р. відкладено підготовче засідання у справі № 916/2049/19 на "05" вересня 2019 р. о 10:00.

09.08.2019р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 15959/19), відповідно до якого останній просить суд відмовити у позові, зазначаючи, що:

- відповідно до умов п. 1.3 укладеного між сторонами договору №02816 від 29.04.2016р., встановлено, що товар поставляється партіями, а партією товару є обсяг товару, погоджений сторонами у специфікації на одну дату поставки та в один пункт призначення, п.3.2 договору передбачає оплату відповідачем саме партії товару, тобто обсягу товару, погодженого сторонами у специфікації. Позивач не надав суду жодної підписаної між сторонами специфікації до договору, у тому числі специфікації, де був би зазначений поставлений позивачем відповідачу товар, весь товар був поставлений згідно накладних, а тому правовідносини сторін з поставки такого товару не регулюються умовами договору №02816;

- накладні не містять строку здійснення оплати за поставлений товар, з огляду на що відповідач вважає, що був зобов`язаний сплатити за товар, поставлений за накладними, виключно через 7 днів з дати пред`явлення вимоги позивачем, при цьому, вказує, що більша частина поставленого товару за накладними була оплачена відповідачем навіть без отримання будь-якої вимоги позивача;

- зазначені позивачем до стягнення штрафні санкції не можуть бути застосовані до відповідача з тієї підстави, що правовідносини сторін по поставці товару, який був поставлений за накладними, не регулюються договором № 02816, а накладні не передбачають застосування до відповідача будь-яких санкцій (пені, штрафів), сплати будь-яких процентів за користування грошовими коштами тощо;

- строк дії договору, згідно додаткової угоди №3 від 22.08.2017р. був продовжений тільки до 31.12.2017р, інших додаткових угод щодо продовження строку дії договору не укладалося, поставка товару здійснювалась з 01.01.2018 р. тільки згідно накладних, як окремих правочинів.

30.08.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2-4107/19), відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача 700 000, 00грн. суму неоплаченого товару, 203 373,66 грн. штрафу, 310 671, 28грн. 30% річних, а також просив суд повернути ТОВ А-ПРОФІ 6750,00 грн. судового збору.

02.09.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання (вх.№ 2-4119/19), відповідно до якого останній просив суд відкласти розгляд справи, призначений на 05.09.2019р., з огляду на те, що у призначену судом дату та час братиме участь у іншому судовому засіданні, та просив усі наступні судові засідання у даній справі призначати у режимі відеоконференції, доручивши таке проведення Господарському суду Тернопільської області.

04.09.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2-4230/19), відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 700 000грн. суму неоплаченого товару, 294 044,94 грн. 30% річних, а також просить суд повернути ТОВ А-ПРОФІ 10 500,00 грн. судового збору.

05.09.2019р. в судовому засіданні представником відповідача надано суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.№ 17944/19).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.09.2019р. строк підготовчого провадження у справі № 916/2049/19 продовжено до "17" жовтня 2019р., відкладено підготовче засідання у справі № 916/2049/19 на "23" вересня 2019 р. о 14:00., клопотання ТОВ „А-ПРОФІ (вх.№2-4119/19 від 02.09.2019р.) задоволено, доручено Господарському суду Тернопільської області проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника ТОВ „А-ПРОФІ у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2049/19, яке призначене Господарським судом Одеської області на 23.09.2019р. об 14 год. 00 хв.

20.09.2019р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (вх.№19203/19).

23.09.2019р. судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 10.10.2019р. о 15:30.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2019р. доручено Господарському суду Тернопільської області проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника товариства з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2049/19, яке призначене Господарським судом Одеської області на 10.10.2019р. об 15 год. 30 хв.

03.10.2019р. до Господарського суду Одеської області позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№ 20187/19), відповідно до якої останній не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позов та зазначає, що на кожній видатковій накладній міститься посилання на договір, на підставі якого здійснювалась кожна окрема поставка товару - договір поставки №02816 від 26.04.2019р., та, відповідно, по кожній з цих поставок сторони повинні керуватися всіма положеннями основного договору, а твердження відповідача в цій частині є маніпулятивними та безпідставними, відповідач просто намагається уникнути відповідальності за неналежне виконання зобов`язання; відповідно до п. 10.5 договору, дія договору може бути продовжена за згодою сторін. При відсутності письмового повідомлення про припинення дії договору, строк договору автоматично продовжується на наступний календарний рік, але не більше трьох разів та зазначає, що жодних заяв чи повідомлень про припинення дії договору сторонами один одному не надавалось, з огляду на що договір поставки № 02816 від29.04.2016р. є чинним.

03.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№ 20188/19), відповідно до яких останній зазначив, що у зв`язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки під час розгляду справи, позивачем направлено до суду заяви про зменшення позовних вимог з урахуванням отриманих від відповідача сум.

09.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву (вх.№ 20712/19), відповідно до яких останній додатково зазначив, що:

- 21.07.2019 р. було отримано поштою вимогу ТОВ «А-Профі» № 186 від 07.06. 2019 р. щодо оплати заборгованості за фактично отриманий відповідачем товар та згідно вищезазначеної вимоги позивач вимагав від відповідача сплатити 770 491,73 грн. за поставлений товар, при цьому, позивач у вимозі зазначив, що нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних буде здійснено тільки у випадку нездійснення відповідачем оплати товару. Після отримання вищезазначеної вимоги відповідач одразу ж надав письмову відповідь - лист № 169 від 24.07.2019 р., згідно якого визначив порядок добровільної оплати поставленого товару на суму 700 000,0 грн., при цьому 70 451,73 грн. були сплачені відповідачем ще 03.06.2019 р. та 19.06.2019р., окрім того, у листі №172 від 26.07.2019р. також підтвердив свої зобов`язання щодо здійснення оплати поставленого товару.

- повна оплата вартості поставленого товару у сумі 700 000,0 грн. була здійснена у строк до 29.08.2019 р. включно, та цільове призначення всіх платежів зазначене у всіх платіжних дорученнях - «за допоміжні матеріали зг. дог. №02816 від 29.04.2016р., у т.ч. ПДВ 20 %»;

- ТОВ «А-Профі» звернулось до суду з позовом 17.07.2019 р., таким чином, штрафні санкції за будь-які прострочки, що мали місце до 17.07.2018 р., не можуть бути стягнуті, з огляду на що, зазначає про сплив позовної давності, що є заявою відповідача про застосування позовної давності строком у 1 рік до вимог позивача про стягнення неустойки. Таким чином, позивач може нарахувати відповідачу лише інфляційні витрати та 3% річних (що передбачені ст. 625 ЦК України) за прострочення оплати в період з 29.07.2019 р. (сплив строку на оплату після отримання вимоги) по 29.08.2019 р. (дата повного розрахунку).

В судовому засіданні 10.10.2019р. оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.10.2019 р. об 16год.45хв.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.10.2019р. доручено Господарському суду Тернопільської області проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника ТОВ „А-ПРОФІ у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2049/19, яке призначене Господарським судом Одеської області на 16.10.2019р. об 16 год. 45хв.

15.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли:

- заява (вх.№21058/19), відповідно до якої останній просив суд залишити без розгляду подані ТОВ «А-Профі» заяви про зменшення позовних вимог,

- заява про залишення без розгляду окремих вимог, заявлених в господарському позові та з інших процесуальних питань (вх.№21061/19), відповідно до якої останній просив суд залишити позов без розгляду в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 31 067,18 грн., заявлених ТОВ А-Профі до ТОВ Вінтрест. Також, у заяві позивач зазначив, що в повному обсязі підтримує свої вимоги до ТОВ «Вінтрест» про стягнення 295 586,82 грн. пені, 116 366,72 грн.. збільшення заборгованості за рахунок інфляції, 210 352,94 грн. 10% річних штрафу за перевищення 30 денного строку на оплату партій товару за договором, 310 671,28 грн. 30% річних за договором, а всього 932 976,76 грн.

Також, 15.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№21073/19), відповідно до яких останній зазначив, зокрема, що:

- не підтримує заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 700 000,00 грн., та вважає, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, з підстав передбачених ч.2 п.1 ст.231 ГПК України та, з огляду на те, що основний борг був погашений відповідачем вже після подання позову, судові витрати за подання вказаних вимог підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ч.3 ст. 130 ГПК України;

- у відповіді на відзив помилково вказано, що встановлені п. 8.2 договору 30% річних є процентами за користування чужими коштами. Підставою для такого висновку стало відповідне формулювання («проценти за користування чужими коштами»), застосоване у договорі, з огляду на що, позивач зазначає, що таке формулювання є невірним. Тому, вважає, що 30% річних, встановлені у п.8.2 договору, за своєю правовою природою є санкцією за порушення грошовогозобов`язання, його розмір визначено у договорі (30%), і його правову природу слід розцінювати в розумінні ст.625 ЦК України.

15.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№ 21067/19)

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.10.2019р. заяву ТОВ А-ПРОФІ (вх.№ 21061/19 від 15.10.2019р.) задоволено, позов товариства з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ до товариства з обмеженою відповідальністю „ВІНТРЕСТ по справі №916/2049/19 в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 31 067,18 грн. залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.10.2019р. провадження у справі №916/2049/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „ВІНТРЕСТ в частині вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 700 000грн. закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору, стягнуто з ТОВ „ВІНТРЕСТ на користь ТОВ „А-ПРОФІ 10 500 грн. судового збору.

17.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява (вх.№21244/19), відповідно до якої зазначено, що докази фактично понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі витрат на правничу допомогу), будуть подані на протязі 5-ти днів після ухвалення судом рішення у даній справі у відповідності до ч.8 ст.129 ГПК України.

Також, 17.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява (вх. № 21303/19) про згоду на початок розгляду справи по суті у той самий день-18.10.2019р. після завершення підготовчого судового засідання, в порядку ч.6 ст. 183 ГПК України.

В судовому засіданні 18.10.2019р. відповідачем надано до суду заяву (вх.№ 21375/19) про згоду до переходу у даному підготовчому судовому засіданні до розгляду справи по суті, в порядку ч. 6 ст. 183 ГПК України.

17.10.2019р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення щодо додаткової угоди №3 від 22.08.2017р. (вх.№ 21326/19), відповідно до якої зазначено, зокрема, що у розрахунках штрафних санкцій, наданих до суду, з посиланням на п.3.2 основного договору, пункт додаткової угоди №3 від 22 серпня 2017р. щодо встановленого порядку розрахунків протягом 60-ти, а не 7-ми днів, - не було враховано помилково з технічних причин.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2049/19., розпочато судовий розгляд справи по суті "18" жовтня 2019р.

В судовому засіданні 18.10.2019р. оголошено протокольну ухвалу про перерву у розгляді справи по суті на 07.11.2019 р. об 15год.00хв.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2019р. доручено Господарському суду Тернопільської області проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника ТОВ „А-ПРОФІ у судовому засіданні при розгляді справи № 916/2049/19, яке призначене Господарським судом Одеської області на 07.11.2019р. об 15 год. 00хв.

06.11.2019р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява (вх.№ 22954/19), відповідно до якої останній зазначив, що докази щодо витрат, понесених на правову допомогу, будуть надані ТОВ «Вінтрест» до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України.

В судовому засіданні 07.11.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача 295 586,82 грн. пені, 116 366,72 грн.. збільшення заборгованості за рахунок інфляції, 210 352,94 грн. 10% річних штрафу за перевищення 30 денного строку на оплату партій товару за договором, 310 671,28 грн. 30% річних за договором.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.11.2019р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, разом з тим, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

В судовому засіданні від 07.11.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29 квітня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «А-ПРОФІ» (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Вінтрест» (Покупець) було укладено Договір поставки № 02816, відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався поставляти і передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язався приймати вказаний товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Найменування (асортимент), одиниці виміру, загальна кількість товару, ціна за одиницю та загальна вартість товару, а також інші умови поставки визначаються сторонами у специфікації, що с невід`ємною частиною даного договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору встановлено, що поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями, партією товару вважається обсяг товару, погоджений Сторонами у Специфікації на одну дату поставки та в один пункт призначення.

Згідно п. 3.2. договору визначено, що покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% його вартості протягом 7 (семи) календарних днів з дати поставки товару покупцю, якщо іншого порядку розрахунків не передбачено у специфікації.

Поставка Товару може здійснюватися на умовах ЕХW (передано на складі постачальника), або на умовах DDP, або на умовах СРТ (перевезення сплачено до місця, вказаного Покупцем), або згідно інших міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс». Конкретні умови поставки із зазначенням пункту приймання-передач і Товару визначаються у Специфікації (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору, поставка товару здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання сторонами специфікації на поставку товару, якщо іншого терміну поставки товару не зазначено в Специфікації.

Згідно п.4.4 договору, прийом-передача товару проводиться: за асортиментом та кількістю - згідно видаткової накладної; за якістю згідно сертифікату відповідності або іншого передбаченого чинним законодавством України документу, що підтверджує його якість.

За невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за даним договором, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України (п.8.1 договору).

Відповідно до п. 8.2 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару, згідно пункту 3.2. покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також 30% річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми. Строк позовної давності до сплати неустойки не застосовуються.

Згідно п. 8.3 договору, у випадку перевищення строків оплати вартості переданого Товару, згідно пункту 3.2. понад 30 календарних днів, покупець зобов`язується сплатити постачальнику штраф в розмірі 10% від простроченої суми платежу.

У разі порушення постачальником термінів поставки товару, він сплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення (п. 8.4 договору).

Згідно п.10.1 договору, даний договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 10.5 договору, дія договору може бути продовжена за взаємною згодою Сторін. При відсутності письмового повідомлення про припинення дії договору, строк договору автоматично продовжується на наступний календарний рік, але не більше трьох разів.

22.08.2017р. між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору поставки №02816 від 29.04.2016р., відповідно до п. 2 якої сторони узгодили, що покупець проводить оплату за поставлений товар протягом 60 календарних днів від дати поставки товару покупцю.

Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору, набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє протягом усього строку дії договору. Сторони підтверджують, що строк дії договору продовжений до 31.12.2017р. (п. 5 додаткової угоди).

З огляду на те, що жодних заяв чи повідомлень про припинення дії договору сторонами один одному не надсилалось, строк договору поставки № 02816 від29.04.2016р. автоматично продовжено: спочатку до 31.12.2018р., а потім до 31.12.2019р. у відповідності до п. 10.5 договору.

На виконання умов договору №02816 від 29.04.2016р., з 29.08.2017р. по 18.03.2019р. ТОВ "А-Профі" було поставлено ТОВ „Вінтрест товар на загальну суму 2 103 529,42 грн.

Станом на 29.05.2019р. відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар на загальну суму1 333 077,69грн., а саме: 02.11.2017р. 8667,36 грн., 22.12.2017р. 50 436,17 грн., 31.01.2018р. 327 664,80грн., 09.02.2018р. 8 795,04грн., 27.02.2018р. 80 000,00 грн., 28.02.2018р. 34 510,08 грн., 25.05.2018р. 50 000,00 грн., 31.05.2018р. 70 000,00 грн., 05.06.2018р. 188 004,24 грн., 13.06.2018р. 100 000,00 грн., 22.06.2018р. 100 000,00 грн., 17.07.2018р. 25 000,00 грн., 20.07.2018р. 25 000,00 грн., 28.08.2018р. 100 000,00 грн., 22.12.2018р. 100 000,00 грн., 07.02.2019р. 1 000,00 грн., 13.02.2019р. 9 000,00 грн., 11.03.2019р. 50 000 грн., 09.04.2019р. 3 000,00 грн., 13.05.2019р. 2 000,00 грн.

Актом звірки взаєморозрахунків за договором №02816 від 29.04.2016р. за період з 01.08.2018р. по 29.05.2019р., підписаним обома сторонами та скріпленим печатками останніх, сторони узгодили, що заборгованість відповідача станом на 29.05.2019р. становить 770 451,73грн.

03.06.2019р. відповідачем додатково сплачено 10 151,40грн.

З огляду на несплату всієї вартості поставленого товару, ТОВ "А-Профі" 07.06.2019р. звернулось до ТОВ „Вінтрест із вимогою № 186, в якій вимагало сплатити залишок заборгованості за отриманий товар у сумі 760 300, 33грн. (770 451,73грн. 10 151,40грн.)

19.06.2019р. ТОВ „Вінтрест сплатило ще 60 300,33грн., заборгованість у сумі 700 000грн. залишилась несплаченою, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом про стягнення з ТОВ „Вінтрест 700 000грн. основного боргу, 295 586, 82грн. пені, 116 366, 72грн. інфляційних нарахувань, 31 067, 18грн. 3% річних, 210 352, 94грн. штрафу, 310 671, 28грн. 30% річних.

Під час розгляду справи, відповідачем було сплачено позивачу суму основної заборгованості із призначенням платежу у платіжних дорученнях: „оплата за договором №02816 від 29.04.2016р., з огляду на що ухвалою суду від 16.10.2019р. закрито провадження у справі №916/2049/19 в частині вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 700 000,00 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також, згідно письмової заяви позивача, ухвалою суду від 16.10.2019р. позов ТОВ „А-ПРОФІ до ТОВ „ВІНТРЕСТ по справі №916/2049/19 в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 31 067,18 грн. - залишено без розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги ТОВ „А-ПРОФІ до ТОВ „ВІНТРЕСТ про стягнення за прострочення оплат за договором поставки №02816 від 29.04.2016р.:

- пені, нарахованої за загальний період з 17.08.2018р. по 10.07.2019р. в сумі 295 586,82 грн.,

- інфляційних нарахувань, нарахованих за загальний період з 05.09.2017р. по 30.06.2019р. в сумі - 116 366,72 грн.,

- 30% річних за договором, нарахованих за загальний період з 05.09.2017р. по 10.07.2019р. в сумі 310 671,28 грн.,

- 10% річних штрафу за перевищення 30 денного строку на оплату партій товару за договором в сумі 210 352,94 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

29.04.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «А-ПРОФІ» (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Вінтрест» (Покупець) було укладено договір поставки № 02816, відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався поставляти і передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язався приймати вказаний товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п.3.2 договору сторони узгодили, що покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% його вартості протягом 7 (семи) календарних днів з дати поставки товару покупцю, якщо іншого порядку розрахунків не передбачено у специфікації.

При цьому, 22.08.2017р. між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору поставки №02816 від 29.04.2016р., відповідно до п. 2 якої сторони змінили умови щодо строків оплати за отриманий товар, встановивши, що покупець проводить оплату за поставлений товар протягом 60 календарних днів від дати його поставки.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 02816 від 29.04.2016р. ТОВ "А-Профі" в період з 29.08.2017р. по 18.03.2019р. було поставлено ТОВ „Вінтрест товар на загальну суму 2 103 529,42 грн., що підтверджується підписаними між сторонами та скріплений печатками останніх видатковими накладними:

-№1542 від 29.08.2017р. на суму 341 090.21грн;

-№1657 від 08.09.2017р. на суму 43 575.72 грн.;

-№1912 від 10.10.2017р. на суму 8 667.36 грн.;

-№ 1962 від 20.10.2017р. на суму 43 899,84грн.;

-№2288 від 04.12.2017р. на суму 8 870.40 грн.;

-№2417 від 21.12. 2017р. на суму 119 380.80 грн.;

-№2461 від 27.12.2017. на суму 255 816.00 грн.;

-№155 від 01.02. 2018р. на суму 177 644.80 грн.;

-№334 від 28.02. 2018р, на суму 34 510.08 грн.;

-№725 від 25.04. 2018р. на суму 16 394.40 грн.;

-№752 від 27.04. 2018р. на суму 18 208.08 грн.;

-№1121 від 18.06 2018р. на суму 16 281.60 грн.;

-№1406 від 27.07.2018р. на суму 20 022.12 грн.;

-№1418 від 30.07.2018р. на суму 17 928.17 грн.;

-№1526 від 09.08.2018р. на суму 753.47 грн.;

-№1556 від 14.08. 2018 р. на суму 313 656,08 грн.;

-№1612 від 20.08.2018 р. на суму 304 025,54 грн.;

-№1654 від 23.08.2018 р. на суму 12 898,62 грн.;

-№1838 від 14.09.2018 р. на суму 53 253,60 грн.;

-№1965 від 03.10.2018 р. на суму 59 742,04 грн.;

-№1989 від 05.10.2018 р. на суму 34 438,49 грн.;

-№ 2539 від 26.12.2018 р. на суму 147 214,75 грн.;

-№ 97 від 18.01.2019 р. на суму 18 433,56 грн.;

-№ 466 від 18.03.2019 р. на суму 36 803,69 грн.

Матеріали справи підтверджують та це не заперечується сторонами, що відповідачем було здійснено повну оплату за поставлений товар: 02.11.2017р. 8667,36 грн., 22.12.2017р. 50 436,17 грн., 31.01.2018р. 327 664,80грн., 09.02.2018р. 8 795,04грн., 27.02.2018р. 80 000,00 грн., 28.02.2018р. 34 510,08 грн., 25.05.2018р. 50 000,00 грн., 31.05.2018р. 70 000,00 грн., 05.06.2018р. 188 004,24 грн., 13.06.2018р. 100 000,00 грн., 22.06.2018р. 100 000,00 грн., 17.07.2018р. 25 000,00 грн., 20.07.2018р. 25 000,00 грн., 28.08.2018р. 100 000,00 грн., 22.12.2018р. 100 000,00 грн., 07.02.2019р. 1 000,00 грн., 13.02.2019р. 9 000,00 грн., 11.03.2019р. 50 000 грн., 09.04.2019р. 3 000,00 грн., 13.05.2019р. 2 000,00 грн., 03.06.2019р. 10 151,40 грн. ;19.06.2019р. 60 300,33 грн., 23.07.2019р. - 100 000,00 грн.; 25.07.2019р. - 100 000,00 грн., 01.08.2019р. - 50 000,00 грн., 02.08.2019р. - 50 000,00 грн., 12.08.2019р. - 50 000,00 грн., 15.08.2019р. - 50 000,00 грн., 20.08.2019р. - 50 000,00 грн., 29.08.2019р. - 250 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками по особовому рахунку відповідача.

При цьому, з урахуванням п. 2 додаткової угоди №3 до договору поставки №02816 від 29.04.2016р., якою встановлено 60-денний строк оплати за поставлений товар від дати його поставки, судом встановлено, що відповідачем порушено строки оплати за товар, отриманий згідно видаткових накладних: №1542 від 29.08.2017р., №1657 від 08.09.2017р., №1912 від 10.10.2017р., № 1962 від 20.10.2017р., №2288 від 04.12.2017р., №2417 від 21.12. 2017р., №2461 від 27.12.2017р., №155 від 01.02. 2018р., №334 від 28.02. 2018р, №725 від 25.04. 2018р., №752 від 27.04. 2018р., №1121 від 18.06 2018р., №1556 від 14.08. 2018 р., №1612 від 20.08.2018 р., №1654 від 23.08.2018 р., №1838 від 14.09.2018 р. , №1965 від 03.10.2018 р., №1989 від 05.10.2018 р., № 2539 від 26.12.2018 р., № 97 від 18.01.2019 р., № 466 від 18.03.2019р.

Разом з тим, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, судом встановлено, що відповідачем не було допущено прострочення оплати за товар, отриманий згідно видаткових накладних: №1406 від 27.07.2018р. на суму 20 022.12 грн.; № 1418 від 30.07.2018р. на суму 17 928.17 грн.; №1526 від 09.08.2018р. на суму 753.47 грн.

Серед іншого, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що поставки товару було здійснено не на виконання договору № 02816 від 29.04.2016р., оскільки, як у всіх видаткових накладних, так і у всіх платіжних дорученнях, є посилання на зазначений договір. Відсутність підписаних між сторонами специфікацій жодним чином не спростовує факту поставки позивачем відповідачу товару та прийняття відповідачем зазначеного товару на виконання саме договору № 02816 від 29.04.2016р.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 295 585,82 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 8.2 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару, згідно пункту 3.2. покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас, вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При перевірці розрахунку пені, здійсненого позивачем за період з 17.08.2017р. по 10.07.2019р., судом встановлено його помилковість, з огляду на неправильне визначення дат виникнення у відповідача заборгованості за отриманий товар.

Таким чином, судом за допомогою системи "Ліга-Закон", з урахуванням всіх здійснених відповідачем оплат за договором, п. 2 додаткової угоди №3 до договору поставки №02816 від 29.04.2016р., ч.6 ст.232 ГК України, та з урахуванням кінцевої дати нарахування пені, визначеної позивачем 10.07.2019р., здійснено власний розрахунок пені, згідно з яким загальна сума пені складає 224 343,52 грн.

Видаткова накладна Сума боргу (грн.) Період простроченняРозмір подвійної облікової ставки НБУСума пені за період прострочення (грн.)
№ 1542341 090,21 30.10.2017-01.11.20170.074 %*756.94
332 422,85 02.11.2017-21.12.20170.079 %*12 422,60
281 986,68 22.12.2017 30.01.20180.088 %9 077,65
№ 165743 575,72 08.11.2017 30.01.20180.088 %2837,79
№ 19128 667,36 11.12.2017р. 30.01.2018р.0.088 %352,87
6 564,9631.01.2018-08.02.20180.088 %57,56
№ 196243 899,8420.12.2017р. 08.02.2018р.0.088 %1829,36
41 669,7609.02.2018р-26.08.2018р.0.088 %657,08
№ 22888 870,4005.02.2018-26.02.20180.088 %171,09
№ 2417119 380,8020.02.2018-26.02.20180.088 %732,64
89 920,9627.02.20180.088 %78,83
55 410,8828.02.2018-24.05.20180.093 %4 432,87
5 410,8825.05.2018-30.05.20180.093 %30,24
№ 2461255 816,0026.02.2018-30.05.180.093 %22 343,60
191 226,8831.05.2018-04.06.20180.093 %890,65
3 222,6405.06.2018-12.06.20180.093 %24,02
№ 155177 664,8003.04.2018-12.06.20180.093 %11 750,21
80 887,4413.06.2018 21.06.20180.093 %678,12
№ 33434 510,0830.04.2018-21.06.20180.093 %1 703,76
15 397,5222.06.2018 16.07.20180.096 %360,26
№ 725 16 394,4025.06.2018-16.07.20180.096 %337,77

6 791,2217.07.2018-19.07.20180.096 %19,54
№ 75218 208,0827.06.2018-19.07.180.096 %393,59
№ 112116 281,6020.08.2018-27.08.20180.096 %124,90
№ 1556268 641,4415.10.2018-21.12.20180.096 %18 017,38
168 641,4422.12.2018-06.02.20190.099 %*7 817,57
167 641,4407.02.2019-12.02.20190,099 %992,07
158 641,4413.02.2019-10.03.2019р.0,099 %4 068,18
108 641,4411.03.2019-08.04.20190,099 %3 107,44
105 641,4409.04.2019-12.05.20190.096 %3 493,40
103 641,4413.05.2019-02.06.20190.096 %2 087,03
93 490,0403.06.2019-18.06.20190.096 %1 434,37
33 189,7119.06.2019-10.07.20190.096 %700,12
№ 1612304 025,5422.10.2018р. 23.04.20190,099 %55 174,98
№ 165412 898,6223.10.2018р. 24.04.20190,099 %2 340, 83
№ 183853 253,6014.11.2018-10.07.20190.096 %9 582,73
№ 196559 742,0403.12.2018-10.07.20190.096 %12 838,81
№ 198934 438,4905.12.2018-10.07.20190.096 %7 333,04
№ 2539147 214,7525.02.2019-10.07.20190.096 %19 440,41
№ 9718433,5620.03.2019-10.07.20190.096 %2 016,08
№ 46636803,6920.05.2019-10.07.2019р.0.096 %1 835,14
Всього: 224 343,52 грн.

Поряд з тим, відповідачем в рамках заяви по суті справи (від 09.10.2019р. вх.№ 20712/19) заявлено про сплив позовної давності стосовно заявлених позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, з огляду на що, господарський суд виходить з наступного.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

При цьому, суд, оцінюючи зміст п. 8.2 договору поставки №02816 від 29.04.2016р., відповідно до якого, серед іншого, визначено, що строк позовної давності до сплати неустойки не застосовуються, вважає зазначену умову такою, що не кореспондується із ст. 259 ЦК України, якою не передбачено можливості незастосування взагалі позовної давності та унормовано неможливість скорочення за домовленістю сторін позовної давності, встановленої законом.

Разом з тим, суд враховує, що жодною із сторін не заявлено вимог про визнання недійсним п. 8.2 договору поставки №02816 від 29.04.2016р. у визначеній частині.

З огляду на що, суд вважає, що до вимог про стягнення пені має застосовуватись спеціальна позовна давність в 1 рік.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України (ст. 260 ЦК України)

Згідно ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд зазначає, що останнім днем оплати за видатковими накладними були наступні дати: №1542 29.10.2017р. , №1657 - 07.11.2017р., №1912 - 10.12.2017р., № 1962 - 19.12.2017р., №2288 05.02.2018р., №2417 -19.02.2018р., №2461 -25.02.2018р., №155 -02.04.2018р., №334 -29.04.2018р., №725 - 24.06.2018р., №752 від 26.06.2018р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати за зазначеними накладними розпочався відповідно 30.10.2017р., 08.11.2017р., 11.12.2017р., 20.12.2017р., 06.02.2018р., 20.02.2018р., 26.02.2018р., 03.04.2018р., 30.04.2018р., 25.06.2018р., 27.06.2018р.

Таким чином, строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати за зазначеними накладними закінчився: 29.10.2018р., 07.11.2018р., 10.12.2018р., 19.12.2018р., 05.02.2019р., 19.02.2019р., 25.02.2019р., 02.04.2019р., 29.04.2019р., 24.06.2019р. та 26.06.2019р., відповідно.

Між тим, з позовом до суду про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати, в тому числі, за видатковими накладними: №1542, №1657, №1912, № 1962, №2288 05.02.2018р., №2417, №2461, №155, №334, №725, №752, позивач звернувся 17.07.2019р. Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності до заявлених вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати за переліченими накладними.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення пені за прострочення оплати за видатковими накладними: №1542 від 29.08.2017р., №1657 від 08.09.2017р., №1912 від 10.10.2017р., № 1962 від 20.10.2017р., №2288 від 04.12.2017р., №2417 від 21.12. 2017р., №2461 від 27.12.2017р., №155 від 01.02. 2018р., №334 від 28.02. 2018р, №725 від 25.04. 2018р., №752 від 27.04. 2018р. - сплив, та приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «А-Профі» в частині стягнення пені в загальній сумі 71 939,64грн. за прострочення оплати за вказаними накладними.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача підлягає 152 403,88 грн. - пені за порушення строків оплат за видатковими накладними -№1121 від 18.06.2018р.; №1556 від 14.08.2018 р.,№1612 від 20.08.2018 р.,№1654 від 23.08.2018 р., №1838 від 14.09.2018 р., №1965 від 03.10.2018 р., №1989 від 05.10.2018 р., № 2539 від 26.12.2018 р., № 97 від 18.01.2019 р., № 466 від 18.03.2019 р.- за загальний період з 20.08.2018р. по 10.07.2019р.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 116 366,72 грн., суд зазначає наступне.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Відповідно до зазначених норм, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем інфляційних нарахувань за загальний період з 05.09.2017р. по 30.06.2019р. у розмірі 116 366,72грн., встановив, що позивач при здійсненні даного розрахунку також невірно визначив період виникнення заборгованості у відповідача. В зв`язку з чим, судом зроблено власний розрахунок з 30.10.2017р. по 30.06.2019р. (кінцевого строку нарахування, заявленого позивачем), з урахуванням тільки тих періодів, коли прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становило як мінімум місяць, та з урахуванням інфляції/дефляції у відповідні періоди, та встановлено, що сума інфляційних нарахувань становить 65 296,64 грн.

Видаткова накладнаПеріод заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми богу
№ 154230.10.2017 - 01.11..211.0000.00
02.11.2017 - 21.12..851.0196345.95
22.12.2017 - 30.01..681.0154229.80
№ 165708.11.2017 - 30.01.201843575.721.0341497.97
№ 191211.12.2017- 30.01.20188667,361.025217,98
31.01.2018 - 08.02.20186564.961.0000.00
№ 196220.12.2017 - 08.02.201843899.841.015658.50
09.02.2018 - 26.02.201841669.761.009375.03
№ 241720.02.2018 - 26.02..801.0000.00
27.02.2018 - 27.02.201889920.961.0000.00
28.02.2018 - 24.05.201855410.881.0191057.68
25.05.2018 - 30.05.20185410.881.0000.00
№ 246126.02.2018 - 30.05.1.0194883.02
31.05.2018 - 04.06..881.0000.00
05.06.2018 - 12.06.20183222.641.0000.00
№ 15503.04.2018 - 12.06..801.0081421.32
13.06.2018 - 21.06.201880887.441.0000.00
№ 33430.04.2018 - 21.06.201834510.081.0000.00
22.06.2018 - 16.07.201815397.520.993-107.78
17.07.2018 - 19.07.20186791.921.0000.00
№ 155615.10.2018 - 21.12..441.03910608.09
22.12.2018 - 06.02..441.0101686.41
07.02.2019 - 12.02..411.0000.00
13.02.2019 - 10.03..441.005793.21
11.03.2019 - 08.04..441.009977.77
09.04.2019 - 12.05..441.0101056.41
13.05.2019 - 02.06..441.007725.49
03.06.2019 - 18.06.201993490.040.995-467.45
19.06.2019 - 10.07.201933189.711.0000.00
№ 161222.10.2018 - 10.07..541.05918052.48
№ 165423.10.2018 - 10.07.201912898.621.059765.90
№ 183814.11.2018 - 10.07.201953253.601.0593162.10
№ 196503.12.2018 - 10.07.201959742.041.0452673.55
№ 198905.12.2018 - 10.07.201934438.491.0451541.18
№ 253925.02.2019 - 10.07..751.0213105.13
№ 9720.03.2019 - 10.07.201918433.561.012220.92
№ 46620.05.2019 - 10.07.201936803.690.995-184.02
Всього: 65 296,64 грн.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача підлягає 65 296,64 грн. інфляційних нарахувань.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 10% річних штрафу в розмірі 210 352,94 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 10% річних штрафу на підставі п. 8.3 договору поставки №02816 від 29.04.2016р.

Відповідно до умов п. 8.3 договору, сторони встановили, що у випадку перевищення строків оплати вартості переданого Товару, згідно пункту 3.2. понад 30 календарних днів, покупець зобов`язується сплатити постачальнику штраф в розмірі 10% від простроченої суми платежу.

Відповідно до п. 3.2. договору визначено, що покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% його вартості протягом 7 календарних днів з дати поставки товару покупцю.

Оцінюючи вимоги про стягнення штрафу, та, беручи до уваги п. 2 додаткової угоди №3 від 22.08.2017р. до договору поставки №02816 від 29.04.2016р., яким встановлено обов`язок покупця сплатити за отриманий товар протягом 60 календарних днів від дати його поставки, суд зазначає, що сторонами не було приведено у відповідність умови п. 8.3 договору щодо застосування штрафу за несплату за отриманий товар в строк, що перевищує 37 днів з моменту поставки, із умовами додаткової угоди № 3 щодо сплати товару на протязі 60 календарних днів з моменту поставки товару, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 8.3 договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 30% річних у сумі 310 671,28 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

У своїх поясненнях (вх.№ 21073/19 від 15.10.2019р.) позивач вказує, що формулювання в п. 8.2 договору 30% річних „за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми є невірним, оскільки така відповідальність визначена за порушення грошових зобов`язань саме в сенсі ч. 2 ст.625 ЦК України, згідно якої встановлено можливість узгодження в договорі іншого розміру процентів річних від простроченої суми.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з тексту п. 8.2 договору, сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару, згідно пункту 3.2. покупець сплачує постачальнику 30% річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми.

Статтею 536 ЦК передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Їх розмір визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і, одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, стягнення процентів за користування чужими коштами не є, ані видом забезпечення виконання зобов`язання, ані штрафною санкцією.

З огляду на зазначене, та те, що в п. 8.2 договору встановлено саме розмір процентів річних за користування чужими грошовими коштами, суд вбачає помилковим ототожнення позивачем зазначеної плати із відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, встановленою ст. 625 ЦК України, з огляду на що не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача 310 671,28 грн. 30% річних на правовій підставі, зазначеній позивачем.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищевикладене, суд не дає правову оцінку іншим доводам та запереченням учасників справи, оскільки вони не впливають на вирішення справи по суті.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із стягненням з відповідача на користь позивача 152 403,88грн. пені та 65 296,64грн. інфляційних витрат.

З огляду на часткове задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, враховуючи відповідні заяви позивача та відповідача, судом при прийнятті рішення не вирішується питання розподілення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов товариства з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ до товариства з обмеженою відповідальністю „ВІНТРЕСТ про стягнення - задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „ВІНТРЕСТ (67832, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Великодолинське, вул. Транспортна, буд.1-В, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „А-ПРОФІ (03083, м. Київ, просп. Науки, буд.54-Б, оф.4, ) 152 403 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста три) грн. 88 коп. пені та 65 296 (шістдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 64 коп. інфляційних витрат та 3 265 (три тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 51 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення Господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 18 листопада 2019 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко