РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 м. Київ Справа № 910/10753/19

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧНИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛОГІСТИКА";

про: стягнення 161.100,94 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧНИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛОГІСТИКА" (далі - відповідач) про стягнення 161.100,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг від 25.12.2014 № 25/12/14-1, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення 161.100,94 грн., з яких: 25.990,99 грн. - 3 % річних та 135.109,95 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10753/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням відступлення позивачем права вимоги заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг від 25.12.2014 № 25/12/14-1 на користь іншої особи, у зв`язку з чим ним було втрачено право на нарахування інфляційних та 3 % річних. Також відповідач вказує про пропуск позивачем строку позовної давності, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

До господарського суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Позивач своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, на подачу відповіді на відзив не скористався.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/14240/18 за позовом приватного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ КРАЄВИД 07" до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛОГІСТИКА" про стягнення заборгованості, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 та постановою Верховного Суду від 30.07.2019, позовні вимоги приватного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ КРАЄВИД 07" задоволено та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛОГІСТИКА" 1.747.092,57 грн. заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014.

Вказаними судовими рішеннями у справі № 910/14240/18 встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, в частині своєчасної оплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 1.747.092,57 грн., нарахована за період з 01.07.2016 по 31.07.2016, право вимоги отримання якої було відступлено позивачем на користь приватного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ КРАЄВИД 07" згідно договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017, у зв`язку з чим суд і стягнув з відповідача відповідну суму боргу на користь такої особи.

Як стверджує позивач відповідна заборгованість була стягнута з відповідача на користь приватного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ КРАЄВИД 07" в примусовому порядку 30.05.2019, що не заперечувалося відповідачем.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов`язання з оплати, нарахованої згідно договору користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014 орендної плати за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 1.747.092,57 грн., у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 25.990,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 135.109,95 грн., нараховані за прострочення виконання відповідачем відповідного грошового зобов`язання у період з 02.09.2017 по 01.03.2018.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до положень ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

В даному випадку матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не було належним чином виконано взятих на себе грошових зобов`язань за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014 щодо сплати орендної плати за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 1.747.092,57 грн., а відповідне порушення тривало в т.ч. у заявлений позивачем період: з 02.09.2017 по 01.03.2018.

Дані обставини було встановлено судовими рішеннями у справі № 910/14240/18, що набрали законної сили, а відтак набули статусу остаточних, у зв`язку з чим згідно приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доведенню.

До того ж, при вирішенні спору у справі № 910/14240/18 судами вже було відхилено викладені у відзиві на даний позов доводи відповідача про те, що відповідна заборгованість ним була погашена ще 26.07.2016 на користь іншої особи, а відповідний договір користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014 розірвано з вказаної дати, що не спростовано в межах даної справи, а відсутність належних та допустимих доказів повернення орендованого майна позивачу виключає можливість для висновку про припинення відповідних правовідносин.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

На підставі норм ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу до стягнення 3 % річних у розмірі 25.990,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 135.109,95 грн., нараховані за прострочення виконання відповідачем відповідного грошового зобов`язання по сплаті коштів у сумі 1.747.092,57 грн. у період з 02.09.2017 по 01.03.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд погоджується з визначеними позивачем сумами, оскільки останні нараховані правомірно.

Посилання відповідача на те, що позивачем було відступлено право вимоги отримання спірних коштів на користь приватного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ КРАЄВИД 07", а тому він втратив право на звернення з даним позовом до суду суд відхиляються, оскільки як вбачається із наявної в матеріалах справи копії договору про відступлення права вимоги від 13.03.2017 його предметом була виключно заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 1.747.092,57 грн., нарахованої за період з 01.07.2016 по 31.07.2016.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем правомірно.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи відповідача про неможливість стягнення інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих за період невиконання ним зобов`язання після сплати суми основного боргу є необґрунтованими та не базуються на нормах матеріального законодавства, оскільки норми ст. 625 Цивільного кодексу України надають право кредитору вимагати від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повернення не тільки основного боргу, а й сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, які є фактично платою за користування боржником грошовими коштами кредитора за весь період прострочки виконання грошового зобов`язання. Зазначені норми не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг три відсотки річних та інфляційні втрати, є подільними один від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛОГІСТИКА" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧНИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА" 3 % річних у розмірі 25.990,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 135.109,95 грн.

Доводи відповідача про пропуск строку позовної давності щодо заявлених сум не знайшли свого підтвердження при вирішенні даного спору, адже вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.09.2017 по 01.03.2018, заявлено в межах встановлених законодавством строків позовної давності.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі судом відхилене, оскільки за договором про відступлення права вимоги від 13.03.2017, здійснене відступлення виключно суми заборгованості за договором користування холодильною камерою та надання вантажних послуг № 25/12/14-1 від 25.12.2014, що свідчить про наявність предмету спору.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛОГІСТИКА" (03058, м. Київ, вул. Гарматна, будинок 39-В, ідентифікаційний код: 36040006) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧНИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА" (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, будинок 41, ідентифікаційний код: 37075024) 3 % річних в сумі 25.990 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 99 коп., інфляційні втрати в сумі 135.109 (сто тридцять п`ять тисяч сто дев`ять) грн. 95 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2.416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) грн. 51 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац