Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" листопада 2019 р. Справа № 906/968/19.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Сікорської Н.А., розглянувши заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Житомирі про забезпечення позову у справі

за позовом: Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" Філія АТ "Укрексімбанк" в м. Житомирі

до: 1. Приватного підприємства "Крупний"

2. ОСОБА_1

про стягнення 556 970,84 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" філія АТ "Укрексімбанк" в м. Житомирі подало позов про солідарне стягнення з ПП "Крупний" та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 52516К16 від 31.05.2016 станом на 04.09.2019 в розмірі 556970,84 грн.

Ухвалою від 16.10.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 14.11.2019.

Ухвалою від 14.11.2019 суд відклав підготовче засідання на 03.12.2019.

18.11.2019 на адресу суду від філії Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Житомирі надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої позивач просить забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на належне приватному підприємству "Крупний" наступне майно: сільськогосподарську техніку: причіп оприскувач; найменування: Причіпний оприскувач виробництва фірми Metalfor модель Futur 2000; номер кузову 3405, рік випуску 2014; плуг оборотний: найменування: Плуг оборотний виробництва фірми Lemken модель Opal 090, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2015.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що 31.05.2016 між Банком та позичальником укладено кредитний договір, який надавався на придбання плугу оборотного, виробництва фірми Lemken модель Opal 090, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2015 та причіпного оприскувача, виробництва фірми Metalfor, модель Futur 2000, рік випуску 2014 згідно з договором купівлі-продажу від 19.04.2016 № /04/1-16 ЖЗ .

Водночас, 31.05.2016 між Банком та позичальником (відповідачем) укладено договір застави № 51516Z20, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В., зареєстрований за № 687. Позивач зазначає, що відповідно до договору застави заставою забезпечено вимоги Банку, що випливають з кредитного договору № 52516К16 від 21.05.2016. Предметом застави є сільськогосподарська техніка: причіпний оприскувач, виробництва фірми Metalfor, модель Futur 2000, тип: причіпний оприскувач; номер кузову: 3405; рік випуску: 2014; плуг оборотний, виробництва фірми Lemken модель Opal 090,тип: плуг оборотний, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2015.

За домовленістю сторін заставна вартість Предметів застави на дату підписання Договору становить 443 333,33 грн.

Вказує, що подання цієї заяви про забезпечення позову спрямоване на зменшення ризиків наявної можливості боржника відчужити будь-яке майно, яке належить останньому на праві власності, і на яке можливо звернути стягнення, в тому числі, предметів застави.

Обраний позивачем захід забезпечення позову вважає співмірним між наслідками від вжиття заходів забезпечення позову з наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Метою застосування заявленого заходу забезпечення позову є недопущення відчуження Боржником індивідуально визначеного та конкретно ідентифікованого рухомого майна, вартість якого є значно нижчою за обсяг заборгованості відповідача перед Банком, що вважає найменш обтяжливим заходом втручання в права позичальника та його господарську діяльність.

Водночас, заявник зазначає, що відповідно до догвоору застави № 52517Z2 від 20.01.2017 відповідач передав банку в заставу фасувально-пакувальне обладнання.

Листом від 11.05.2017 боржник (відповідач) повідомляв банк про перебування автомата фасувально-пакувального на модернізації у виробника.

Однак відповідно до листа ТОВ "Пакувальні технології" від 16.10.2019 автомат фасувально-пакувального на території Товариства відсутній та щодо такого модернізація не проводилась. Актом перевірки (огляду) наявності стану та умов зберігання майна від 06.11.2019 позивач встановив, що автомат фасувально-пакувальний АФ-45-В4(У), серійний номер № 828, інв. № 33 у ПП "Крупний" відсутній.

На думку позивача вище зазначені обставини можуть свідчити про можливість відчуження/ втрати й іншого заставного майна.

Крім того заявник, з огляду на наявну у відкритих джерелах інформацію щодо арештів майна Боржника, а також наявності декількох виконавчих проваджень, боржником у яких є ПП "Крупний", вважає, що арешт майна боржника забезпечить реальне виконання судового рішення у даній справі.

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву АТ "Укрексімбанк" про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява не може бути задоволеною з наступних підстав.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому, числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (ст. 137 ГПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім цього, здійснюючи судочинство суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

За приписами ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, обов`язковим в силу приписів ч.1 ст.74 ГПК України, є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними, згідно ст. 76 ГПК України, є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є матеріально правова вимога про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 52516К16 на суму 556970,84 грн.

Суд звертає увагу, що інститут забезпечення позову застосовується у випадку наявності з боку відповідача реальних дій, які свідчать про те, що рішення суду (у випадку задоволення позову), буде неможливо виконати, або утруднено його виконання. Застосування інституту забезпечення позову не може переслідувати будь яких інших цілей, зокрема, таких як спонукання сторін до здійснення будь-яких інших дій.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Інститут забезпечення позову застосовується у випадку наявності зі сторони відповідача реальних дій, які свідчать про те, що рішення суду (у випадку задоволення позову), буде неможливо виконати, або утруднено його виконання.

Натомість заявником не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, які б вказувати на те, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вимога про вжиття заходів забезпечення позову позивачем заявлена без відповідних доказів на підтвердження того, що існує реальна можливість вчинення відповідачем дій, які б унеможливили виконання рішення суду у даній справі.

Посилання позивача на відсутність майна у відповідача за договором застави № 52517Z2 від 20.01.2017 не є доказом того, що відповідач буде вчиняти дії направлені на продаж майна, яке є предметом договору застави № 52516Р12 від 31.05.2016, які в свою чергу унеможливлять в майбутньому виконання рішення суду у даній справі.

В даному випадку, вимога про забезпечення позову фактично ґрунтується на припущеннях заявника, що дії, які вчинялись з майном в минулому можуть свідчити про неможливість виконання рішення суду.

До того ж, суд звертає увагу позивача, що позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником (відповідачем) умов кредитного договору № 52516К16 від 31.05.2016 щодо своєчасного повернення кредитних коштів.

Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення існуючої заборгованості в солідарному порядку з позичальника та поручителя за довогором поруки № 52516Р12 від 31.05.2016 , який укладено між позивачем та ОСОБА_1 для забезпечення виконання кредитного договору.

Водночас, суд зазначає, що метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава, є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави), що прямо випливає зі змісту ст.1 Закону України "Про заставу".

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» від 02.10.1992 №2654-XII, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Особливістю правовідносин, які виникають з договорів застави є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Позивач, звертаючись з позовними вимогами до суду у даній справі не ґрунтував свою правову позицію на договорі застави, отже вжиття заходів забезпечення позову щодо заставного майна згідно договору застави № 52516Z20 від 31.05.2016 у даній справі є не співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.

Посилання позивача на те, що відносно боржника існує декілька виконавчих проваджень, в межах яких накладено арешт на майно боржника також не свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 136, 137, 234-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2-3- позивачу ( рек. з пов.)