ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Справа№ 910/1809/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 14.11.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Прокурора Київської області

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 про відмову у забезпеченні позову

у справі №910/1809/18 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до 1) Київської обласної державної адміністрації;

2) Макарівської районної державної адміністрації;

3) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

4) Національного банку України;

5) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство «Макарівське лісове господарство»

про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів іпотеки та витребування майна

В С Т А Н О В И В :

Перший заступник прокурора Київської області (далі, прокурор) в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України (далі, позивач або КМУ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі, відповідач-1), Макарівської районної державної адміністрації (далі, відповідач-2), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі, відповідач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю «АМХ СЕРВІС», Національного банку України, в якій позивач просить суд:

1) Визнати недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 26.09.2007 №879-894, 897-906, від 28.09.2007 №912, від 12.10.2007 №№1033-1034, 1036-1039, 1041-1045, 1049, 1051-1052, 1056, 1058-1060 та від 24.10.2007 №1102 «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки»;

2) Визнати недійсними розпорядження Макарівської районної державної адміністрації: від 25.10.2007 № 4159-4160, від 09.11.2007 №4291, №4292-4294 «Про відведення земельних ділянок у власність громадянам України в межах Колонщинської сільської ради», на підставі яких передано у власність громадян вилучені з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство», (квартал 81) земельні ділянки загальною площею 35,9347 га для ведення особистого селянського господарства; від 12.02.2008 № 648, 650, 656-657, 654-655 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам України на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області»;

3) Визнати недійсними договори іпотеки, укладені між ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України від 18.01.2011 № 80 та від 24.01.2011 № 312;

4) Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ПАТ «Дельта Банк» земельні ділянки з кадастровими номерами :05:023:0053, :05:023:0054, :05:023:0056, :05:023:0055, :05:023:0048, :05:023:0049, :05:023:0050, :05:024:0059, :05:024:0060, :05:023:0051, :05:023:0052, :05:024:0061, :05:024:0062, :05:024:0063, :05:023:0057, :05:023:0058, :05:023:0059, :05:023:0060, :05:024:0064, :05:023:0061, :05:023:0062, :05:023:0063, :05:023:0064, :05:024:0065, :05:023:0020, :05:023:0022, :05:023:0025, :05:023:0009, :05:023:0012, :05:023:0015, :05:023:0007, :05:024:0056, :05:023:0018, :05:023:0021, :05:023:0023, :05:024:0054, :05:023:0010, :05:023:0013, :05:023:0016, :05:023:0039, :05:023:0019, :05:024:0053, :05:023:0024, :05:023:0008, :05:023:0011, :05:023:0014, :05:023:0017, :05:024:0055, :05:024:0600:05:024:0057, загальною площею 35,9347 га, що розташовані на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, загальна ринкова вартість яких складає 1148837,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» (далі, третя особа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2018 залучено до участі у справі в якості відповідача-5 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі, відповідач-5).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2018 закрито провадження у справі №910/1809/18 в частині позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації, Макарівської районної державної адміністрації про визнання недійсними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 26.09.2007 №№879-894, 897-906, від 28.09.2007 №912, від 12.10.2007 №№1033-1034, 1036-1039, 1041-1045, 1049, 1051-1052, 1056, 1058-1060 та від 24.10.2007 №1102 «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки» та визнання недійсними розпоряджень Макарівської районної державної адміністрації: від 25.10.2007 № № 4159-4160, від 09.11.2007 №4291, №4292-4294 «Про відведення земельних ділянок у власність громадянам України в межах Колонщинської сільської ради», на підставі яких передано у власність громадян вилучені з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство», (квартал 81) земельні ділянки загальною площею 35,9347 га для ведення особистого селянського господарства; від 12.02.2008 №№648, 650, 656-657, 654-655 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам України на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2018 у справі №910/1809/18 задоволено частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2018 у справі №910/1809/18 скасовано. Матеріали оскарження у справі №910/1809/18 повернуто до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 зупинено провадження у справі №910/1809/18 до перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду ухвали Господарського суду міста Києва від 11.04.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2019.

20.08.2019 заступник прокурора Київської області через відділ документального забезпечення Господарського суду міста Києва подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на п`ятдесят земельних ділянок з кадастровими номерами :05:023:0053, :05:023:0054, :05:023:0056, :05:023:0055, :05:023:0048, :05:023:0049, :05:023:0050, :05:024:0059, :05:024:0060, :05:023:0051, :05:023:0052, :05:024:0061, :05:024:0062, :05:024:0063, :05:023:0057, :05:023:0058, :05:023:0059, :05:023:0060, :05:024:0064, :05:023:0061, :05:023:0062, :05:023:0063, :05:023:0064, :05:024:0065, :05:023:0020, :05:023:0022, :05:023:0025, :05:023:0009, :05:023:0012, :05:023:0015, :05:023:0007, :05:024:0056, :05:023:0018, :05:023:0021, :05:023:0023, :05:024:0054, :05:023:0010, :05:023:0013, :05:023:0016, :05:023:0039, :05:023:0019, :05:024:0053, :05:023:0024, :05:023:0008, :05:023:0011, :05:023:0014, :05:023:0017, :05:024:0055, :05:024:0058, :05:024:0057, загальною площею 35,9347 га, що розташовані на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області.

Подана заява мотивована тим, що за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що відповідачами, незважаючи на існування триваючого спору з березня 2018 року, неодноразово здійснено відчуження земельних ділянок, які є предметом позову. Зокрема, ПАТ «Дельта Банк» (відповідач-5) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 06.12.2018 відчужено спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:023:0013 на користь ОСОБА_1 ; на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 04.12.2018 відчужено спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:023:0054 та :05:023:0055 на користь ОСОБА_2 ; на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 29.11.2018 відчужено спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:023:0056 на користь ОСОБА_3 ; на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 29.11.2018 відчужено спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:024:0053 та :05:024:0054 на користь ОСОБА_4 ; на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.11.2018 відчужено спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:023:0008 на користь ОСОБА_5 .

Прокурор зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що спірні земельні ділянки вибули зі складу земель державної форми власності лісогосподарського призначення, повноваження щодо розпорядження якими в силу вимог статей 122, 149 Земельного кодексу України належать Кабінету Міністрів України, за відсутності рішення компетентного органу державної виконавчої влади, що свідчить про наявність підстав для захисту порушеного права власності держави у спосіб, визначений статтею 388 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідачем за віндикаційним позовом має бути особа, у володінні якої безпосередньо перебуває спірне майно. Відтак, відчуження спірних земельних ділянок унеможливить виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача, оскільки у результаті таких дій останній не зможе витребувати майно у осіб, не залучених до участі у розгляді справи та яких рішення не стосуватиметься. Також, відчуження спірних земельних ділянок відбувалось на аукціоні у зв`язку з реалізацією банком іпотечного нерухомого майна та направлення коштів на погашення заборгованості за кредитними договорами. Водночас, згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно всі спірні земельні ділянки перебувають в іпотеці на підставі договорів від 18.01.2011 №80 та від 24.01.2011 №312, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та НБУ, що свідчить про об`єктивну можливість реалізації всього майна, що є предметом позову у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 провадження у справі №910/1809/18 було поновлено для розгляду вищевказаної заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/1809/18 у задоволенні заяви заступника прокурора Київської області про забезпечення позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятої ухвали суд зазначив, що заявником не надано доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 16.09.2019 (про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті) прокурор Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/1809/18 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви прокуратури Київської області від 19.08.2019 №05/2-1084вих-19 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржена ухвала прийнята за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За твердженнями скаржника, відчуження спірних земельних ділянок унеможливлює виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача, оскільки у результаті таких дій останній не зможе витребувати майно у осіб, не залучених до участі у справі. До заяви про забезпечення позову долучено інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують, що відповідачами, незважаючи на існування триваючого спору, з березня 2018 року неодноразово здійснено відчуження земельних ділянок, що є предметом позову. При цьому, вказані довідки є належним та допустимим доказом зміни майнових прав осіб на спірне майно, а згідно положень частини 5 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано в порядку, передбаченому Законом. Дані обставини свідчать вже не про потенційну можливість утруднення виконання рішення суду, а про безпосереднє вчинення відповідачами дій щодо унеможливлення поновлення прав позивачів за результатами розгляду даної справи за вказаного складу учасників спору.

Скаржник наголошує, що ПАТ «Дельта Банк» до цього часу перебуває у процедурі ліквідації та спірне майно може і надалі використовуватися для реалізації та задоволення потреб кредиторів. Відмова суду в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову не відповідає меті господарського судочинства, якою є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, а також держави.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/1809/18. Зазначене клопотання мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної ухвали було отримано апелянтом 05.09.2019.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2019 справу №910/1809/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 апеляційну скаргу Прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/1809/18 залишено без руху. Роз`яснено Прокурору Київської області, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 1 921, 00 грн.

18.10.2019 апелянт через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/1809/18, до якої додане платіжне доручення №2686 від 03.10.2019 про сплату судового збору у розмірі 1921 грн за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 поновлено прокурору Київської області пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/1809/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/1809/18; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заяв, клопотань; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.11.2019.

Представники позивача, відповідачів, третьої особи відзивів на апеляційну скаргу прокурора суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання 14.11.2019 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-4.

Представники відповідачів 1-3, -5 та третьої особи у судове засідання 14.11.2019 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень та витягом із сайту Укрпошта щодо відстеження пересилання поштового відправлення на адресу відповідача-5.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів 1-3, -5 та третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка їх представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, вирішила здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності зазначених представників учасників судового процесу.

Представники прокуратури та КМУ у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати, заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки задовольнити.

Представник НБУ у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

У судовому засіданні 14.11.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача-4, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 28.08.2109 та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор посилається на те, відповідно до розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 26.09.2007 №879-894, 897-906, від 28.09.2007 №912, від 12.10.2007 №№1033-1034, 1036-1039, 1041-1045, 1049, 1051-1052, 1056, 1058-1060 та від 24.10.2007 №1102 «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки» з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (Макарівське лісництво, квартал 81) вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив загальною площею 45,26 га, розташовані в межах Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області. Цими ж розпорядженнями змінено цільове призначення цих земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення та віднесено їх до земель запасу.

У подальшому розпорядженнями Макарівської районної державної адміністрації від 25.10.2007 №№4159-4160, від 09.11.2007 №4291-4294 «Про відведення земельних ділянок у власність громадянам України в межах Колонщинської сільської ради» передано у приватну власність громадян раніше вилучені з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (Макарівське лісництво, квартал 81) земельні ділянки загальною площею 35,9347 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вищевказаних розпоряджень Макарівської районної державної адміністрації громадянами (том 1, а.с. 15-18) були отримані державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Колонщинської сільської ради Макарівського району.

У подальшому розпорядженнями Макарівської районної державної шіністрації від 12.02.2008 №№648, 650, 656-657, 654-655 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам України на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області» змінено цільове призначення земельних ділянок відповідних громадян з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на території Колонщинської сільської ради Макарівського району.

На підставі даних розпоряджень громадяни 18.02.2008 отримали державні акти на право власності на землю для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд.

У свою чергу, між вказаними громадянами та TOB «АМХ СЕРВІС» 03.03.2008 укладено договори купівлі-продажу № № 477, 497, 502, 507, 512, 517, 522, 527, 552, 562, 567, 577, 587, 597, 602, 607, 612, 622, 637, 642, 647, 652, 657, 662, 672, 677, 687, 692, 697, 707, 717, 722, 727, 732, 737, 742, 762, 767, 777, 787, 792, 817, 822, 827, 832, 837, 847, 852, 987, 1066, на підставі яких товариством отримано державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд на території Колонщинської сільської ради.

У подальшому між TOB «АМХ СЕРВІС» та ТОВ «Український промисловий банк» укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі яких останнє набуло права власності на спірні земельні ділянки.

У свою чергу, між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» 01.11.2010 укладено 50 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на підставі яких ПАТ «Дельта Банк» набуло право власності на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :05:023:0053, :05:023:0054, :05:023:0056, :05:023:0055, :05:023:0048, :05:023:0049, :05:023:0050, :05:024:0059, :05:024:0060, :05:023:0051, :05:023:0052, :05:024:0061, :05:024:0062, :05:024:0063, :05:023:0057, :05:023:0058, :05:023:0059, :05:023:0060, :05:024:0064, :05:023:0061, :05:023:0062, :05:023:0063, :05:023:0064, :05:024:0065, :05:023:0020, :05:023:0022, :05:023:0025, :05:023:0009, :05:023:0012, :05:023:0015, :05:023:0007, :05:024:0056, :05:023:0018, :05:023:0021, :05:023:0023, :05:024:0054, :05:023:0010, :05:023:0013, :05:023:0016, :05:023:0039, :05:023:0019, :05:024:0053, :05:023:0024, :05:023:0008, :05:023:0011, :05:023:0014, :05:023:0017, :05:024:0055, :05:024:0058, :05:024:0057.

За інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначені земельні ділянки перебували на час подання позовної заяви у власності ПАТ «Дельта Банк» та передані під заставу Національному банку України на підставі договорів іпотеки від 18.01.2011 №80 та від 24.01.2011 №312.

Прокурор, звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, зазначає, що за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копії додані до заяви) було встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» (відповідач-5) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 06.12.2018 відчужено спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:023:0013 на користь ОСОБА_1 ; на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 04.12.2018 відчужено спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:023:0054 та :05:023:0055 на користь ОСОБА_2 ; на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 29.11.2018 відчужено спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:023:0056 на користь ОСОБА_3 ; на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки, що продана на аукціоні, від 29.11.2018 відчужено спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:024:0053 та :05:024:0054 на користь ОСОБА_4 ; на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.11.2018 відчужено спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:023:0008 на користь ОСОБА_5 .

Дії щодо відчуження спірних земельних ділянок унеможливлюють, на думку прокурора, виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача, оскільки у результаті таких дій останній не зможе витребувати майно у осіб, не залучених до участі у розгляді справи та яких рішення не стосуватиметься. Відтак, наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, витребування яких є, у тому числі, предметом позову в даній справі.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з приписами частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту, метою запровадження якого є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до частини 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом: накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

Колегія суддів зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким тимчасову адміністрацію у позивача запроваджено строком з 03.03.2015 до 02.06.2015; призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

03.08.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №147, яким строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено по 02.10.2015 включно; продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. по 02.10.2015 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок ліквідації АТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк».

Наразі згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 04.04.2019 №772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно.

Зазначені обставини визнаються судом загальновідомими, а відтак відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

За змістом статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

До повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку входить визначення порядку та способів реалізації майна банку, що ліквідується (пункт 14 частина 5 статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Враховуючи зміст вищенаведених правових норм, колегія суддів зазначає, що подана прокурором заява про вжиття заходів забезпечення позову суперечить положенням частини 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України та фактично призведе до заборони виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб своїх функцій щодо реалізації майна АТ «Дельта Банк», який ліквідується.

З огляду на зазначене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, положень пункту 7 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів дійшла висновку про безпідставність звернення прокурора до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки та відсутність підстав для її задоволення.

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховані висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 06.08.2019 у справі №910/16477/18 та від 20.08.2019 у справі №910/16152/18.

Доводи апеляційної скарги прокурора суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Прокурора Київської області є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 про відмову у забезпеченні позову підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/1809/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/1809/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1809/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.11.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко