номер провадження справи 9/172/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 Справа № 908/2313/19

м. Запоріжжя

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі", (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Велитченко Олени Олександрівни , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення суми 70894,26 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Білоус Д.С., довіреність № 616/20-19 від 28.08.2019;

від відповідача: Велитченко І.А., довіреність № 4109 від 08.10.2019

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява б/н, від 14.08.2019 Концерну "Міські теплові мережі" до відповідача: Фізичної особи - підприємця Велитченко Олени Олександрівни , про стягнення суми 60863,63 грн. основного боргу, суми 4105,47 грн. інфляційних втрат, суми 1770,76 грн. 3% річних, суми 4154,40 грн. пені, всього - суми 70894,26 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 28.08.2019 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2313/19 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 02.09.2019 вищевказану позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2313/19 (номер провадження 9/172/19). Справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ст. 165 ГПК України відповідачу запропоновано подати до суду відзив у строк до 04.10.2019.

09.10.2019 судом постановлено ухвалу про здійснення розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін, судове засідання з розгляду справи призначено на 22.10.2019, продовжено строк для подачі відповідачем відзиву - до 22.10.2019. У судовому засіданні 22.10.2019 оголошено перерву до 12.11.2019.

12.11.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги викладені в позові, які мотивовано наступним. На виконання укладеного сторонами договору, відповідачу відпущено теплову енергію в період з грудня 2017 року по травень 2019 року на загальну суму 61164,51 грн. Відповідачем внесено часткову оплату за спожиту теплову енергію, внаслідок чого заборгованість перед позивачем складає 60863,63 грн. Відповідач для отримання актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків в порядку, визначеному п. 6.7 договору, не з`являвся. Тому, зазначені документи були направлені на адресу споживача поштовою кореспонденцією, хоча такий обов`язок не покладається на Теплопостачальну організацію умовами договору. Споживач заперечень щодо нарахувань не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період не повернув. В порушення п. 6.4 договору, отримана теплова енергія відповідачем у встановлений термін не оплачена. На адресу відповідача направлялися претензії про сплату заборгованості, однак сума боргу у добровільному порядку погашена не була. У зв`язку із цим, позивач просить стягнути з відповідача суму 60863,63 грн. основного боргу, суму 4154,40 грн. пені, нарахованої згідно з п.7.2.8 договору, а також суму 4105,47 грн. інфляційних втрат та суму 1770,76 грн. - 3% річних, що нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 та умовами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 202769 від 01.05.2007.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Відповідач неодноразово, починаючи з 2015 року, звертався щодо фактичної відсутності постачання теплової енергії в належне йому приміщення. Жодних дій з боку позивача не було здійснено, комунальна послуга належної якості не надавалася. Факт початку опалювального сезону в місті Запоріжжя не може підтверджувати факт постачання теплоносія в будинок та його окреме приміщення. З реєстрів відправлень, наданих позивачем на підтвердження надсилання відповідачу актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період, не вбачається, які саме документи направлялися, тому акти приймання-передачі, які підписані лише з боку позивача не можуть вважатися належним підтвердженням факту надання комунальних послуг та застосування п.6.7.2 договору. Згідно з п. 6.3 договору підставою для розрахунків є рахунок та акт, отже недоведеність факту отримання відповідачем інформації про розмір нарахувань за теплопостачання унеможливлює сплату нарахувань та/або надання заперечень на них. У зв`язку із тим, що у відповідача відсутня заборгованість за послуги, підстави для застосування відповідальності з нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції здійснено безпідставно. Також відповідач зазначив, що пунктом 6.3 договору не встановлено жодного терміну, тому не визначений строк початку нарахування; відповідно до п. 6.4 договору прострочення виникає з 21 числа, в той час як позивачем здійснено нарахування з 20 числа місяця. Крім того, позивач не врахував обмеження розміру пені, встановленого ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який вступив в силу з 01.05.2019. Також у відзиві зазначено про неналежність доказів у зв`язку з відсутність підтвердження повноважень осіб, які засвідчили копії документів, доданих до позовної заяви. З урахуванням викладеного, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначив, що правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, а не надання житлово-комунальної послуги. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, відпустивши теплову енергію відповідачу. Обов`язок з отримання документів за розрахунковий період відповідно до п. 6.7 договору покладений саме на відповідача (споживача). Відповідач не з`являвся до позивача для отримання вказаних документів, тому позивач направив розрахункові документи відповідачу поштовою кореспонденцією, хоча такий обов`язок за умовами договору не покладається на позивача. Відповідач заперечень на них не надав, тому нарахування боргу є правомірним. Згідно з п. 6.4 договору споживач зобов`язаний перерахувати суму заборгованості за спожиту теплову енергію до 20 числа, наступного за розрахунковим, тобто перерахування повинні бути здійснені до зазначеної дати, а не включно. Нарахування пені за порушення строків оплати ґрунтується на договірних відносинах.

Відповідач надав письмове заперечення в якому зазначив, що позивачем не були спростовані заперечення відповідача наведені у відзиві, не надано належні та допустимі докази на обґрунтування своїх вимог щодо доведення факту надання послуг.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2007 року Фізичною особо - підприємцем Велитченко Оленою Олександрівною (Споживач, відповідач у справі) та Концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація, позивач у справі) був укладений договір № 202769 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами п. 1.1 якого, позивач зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді, а відповідач - прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до цього договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до Додатку № 1а до цього договору, договір укладався для опалення об`єкта Споживача за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40, приміщення 91 , опалювальна площа 162,00 кв.м. В додатках № 1 та № 1а сторонами, в т.ч., узгоджено величини теплового навантаження на опалення, розподіл теплової енергії в Гкал по кварталах.

Згідно з п. 3.2.6 договору Споживач зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. Згідно з п. 4 Додатку № 1 до договору, при відсутності звіту в установлений термін розрахунок виконується згідно договірних теплових навантажень.

У розділі 6 договору сторони обумовили порядок розрахунків за теплову енергію. Відповідно до п. 6.1 розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право роботи передоплату (п.п. 6.2-6.4 договору).

Відповідно до п. 6.7 договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул.Адм.Нахімова, буд. № 4, документи за розрахунковий період:

- рахунок-фактуру;

- акт приймання-передачі теплової енергії;

- податкову накладну (платникам ПДВ).

Згідно з п. 6.7.1 договору, отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отримання нарочним - дата вручення представнику Споживача;

- при направлення рекомендованим листом -дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового обігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів).

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахункових період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов`язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк (п.6.7.2 договору).

Відповідно до п.п. 10.1, 10.4. договір діє до 01 січня 2008 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Доказів припинення дії договору сторонами в матеріали справи не надано.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за відпущену теплову енергію в період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року.

Періоди постачання теплової енергії визначалися згідно з рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2017-2018 та 2018-2019 років у місті Запоріжжя (арк. справи 82-83).

Згідно з актом обстеження системи теплоспоживання від 03.12.2018, складеного представниками Концерну «МТМ», офісне приміщення відповідача за адресою: вул. Незалежної України, 40, приміщення 91, розташоване на першому поверсі та підвалі житлового буднику, до якого здійснюється постачання теплової енергії за договором № 202769. Система опалення однотрубна з верхнім розподіленням, спільна з житловим будинком, приєднана до теплової мережі через елеваторний вузол.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період (жовтень 2017 - квітень 2019) на загальну суму 61083,16 грн. та виставлені теплопостачальною організацією рахунки. В кожному з актів приймання-передачі теплової енергії зазначено, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню теплопостачальній організації. У разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни акт вважається погодженим. На підтвердження направлення рахунків та актів відповідачу позивачем надано відповідні вихідні реєстри.

В червні, вересні та жовтні 2018 року на адресу споживача, вказану у договорі як адреса для листування, позивачем направлялися претензії про погашення заборгованості за теплову енергію, які разом із доказами направлення містяться в матеріалах справи (в копіях) (а.с.53-67).

У листопаді 2018 на адресу ФОП Велитченко О.О. направлено лист від 27.11.2018 вих. №1583/09 (а.с.68) з повідомленням про наявність заборгованості по договору № 202769 від 01.05.2007 за період з 01.10.2017 по 30.04.2018 та повторно направлено рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період, а також акт звірки взаємних розрахунків за спожиту теплову енергію з проханням їх оформити та повернути один екземпляр. Про направлення вказаного листа з додатками свідчить опис вкладення з відбитком поштового штемпеля та фіскальний чек підприємства зв`язку від 29.11.2018 (а.с.69).

Відповідач проти заявленого позову заперечив, мотивуючи, зокрема тим, що не зважаючи на його неодноразові прохання відновити теплопостачання в приміщення, відповідач починаючи з 2015 року фактично не отримував послуги належної якості, у зв`язку із чим обов`язок сплатити вартість неотриманої послуги відсутній. На підтвердження своїх доводів відповідачем надано до матеріалів справи (додано до відзиву) копію заяви, датованої 21.01.2015, відповідно до змісту якої ФОП Велитченко О.О. зверталася до Концерну «МТМ» з проханням перевірити температуру в опалювальній системі в офісі за адресою: м.Запоріжжя , вул. 40 років Рад . України, буд. 40, приміщення 91 , у зв`язку з низькою температурою радіаторів, та проханням виправити ситуацію для сплати заборгованості за опалення. Згідно з вхідною відміткою вказана заява була отримана позивачем 21.01.2015.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.275, ч.6 ст.276 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до змісту ст. 24 зазначеного Закону основними обов`язками споживача теплової енергії є: додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з частиною 5 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Зі змісту ст.ст. 13, 14 ЦК України слідує, що цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами.

В пунктах 6.7, 6.7.1 договору встановлено обов`язок споживача з 10 по 12 числа місяця, наступного за розрахунковим отримати від теплопостачальної організації рахунок-фактуру та акт приймання-передачі теплової енергії, підписати акт, оформити його належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації.

Умовами п. 4.1.9. договору передбачено право Теплопостачальної організації вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених актів в термін, передбачений умовами даного договору, а в разі неповернення підписаних актів вважати їх прийнятими споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 6.4 договору споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснити оплату заборгованості за спожиту теплову енергію.

За змістом ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач оформлені належним чином акти не повернув. Доказів направлення на адресу позивача заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії, відповідачем в матеріали справи не надано. Акти залишились з боку відповідача не підписаними, у зв`язку з чим, позивачем зроблено в цих актах відмітку про відмову у їх підписанні та визнання їх відповідно до п. 6.7.2 договору погодженими та такими, що є підставою для розрахунків за спірний період.

Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами та наданим позивачем розрахунком суми основного боргу, заборгованість відповідача за спірний період з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат складає 60863,63 грн.

За змістом ст.ст. 2, 13, 74, 76 ГПК України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, яка полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії підтверджується матеріалами справи, а саме: актами приймання-передачі теплової енергії, які є підставою для розрахунків. Доказів виконання зобов`язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми заборгованості відповідач не надав. Підстави для односторонньої відмови від виконання зобов`язання в даному випадку відсутні.

Згідно з актом обстеження системи теплоспоживання від 03.12.2018 (а.с.52) система опалення приміщення відповідача, до якого здійснюється постачання теплової енергії за договором № 202769 є спільною із житловим будинком, однотрубна з верхнім розподіленням, приєднана до загальної теплової мережі.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві спростовуються вищевикладеними обставинами та висновками суду. Та обставина, що у січні 2015 року відповідач звертався до Концерну «МТМ» із заявою з приводу низької температури радіаторів у приміщенні не свідчить про повну фактичну відсутність постачання теплової енергії у спірний період (жовтень 2017 - квітень 2019) та відсутність обов`язку сплатити її вартість, як зазначено у відзиві. При цьому, суд враховує, що доказів наявності письмових заперечень з боку відповідача щодо актів приймання-передачі за спірний період та їх підписання, відповідно до абз. 2 п. 6.7.2 договору, відповідачем суду не надано.

З приводу викладених у відзиві доводів щодо неналежності доказів у зв`язку із засвідченням копій документів, доданих до позовної заяви, особами повноваження яких не підтверджено документально, суд зазначає, що копії наданих позивачем документів містять відмітки про їх засвідчення бухгалтером, начальником відділу збуту, тобто посадовими особами, з особистими підписами цих осіб та відбитком печатки філії Концерну «МТМ». Отже, копії документів є засвідченими, підстави піддавати їх сумніву у суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 60863,63 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 4154,40 грн. за загальний період з 20.12.2018 по 31.07.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 5510570/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В п. 7.2.8 договору сторони передбачили, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Позивачем, згідно з наданим розрахунком, нараховано пеню на заборгованість по актам за листопад 2018 - квітень 2019 (окремо за кожним), при цьому, початок нарахування здійснено, починаючи з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.10.2018 по справі № 927/490/18).

Отже, у випадку, коли визначено виконання зобов`язання з вказівкою дати, до якої воно повинно бути здійснено, цей обов`язок підлягає виконанню включно з цією датою.

Враховуючи наведене, судом здійснено перерахунок пені, з урахуванням початку періоду прострочки з 21 числа та в межах визначеного в розрахунку позивача періоду, внаслідок чого встановлено, що до стягнення фактично належить пеня в розмірі 4126,41 грн.

Стосовно інших доводів відповідача щодо нарахування пені, викладених у відзиві, то суд зазначає про встановлення її розміру у договорі. В пункті 1.3 укладеного стронами договору передбачено, що сторони зобов`язуються у випадках зміни діючого законодавства України під час дії договору привести його умови у відповідність з вимогами законодаства. Відповідно ж до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1770,76 грн. за загальний період з 20.11.2017 по 31.07.2019 та втрати від інфляції в сумі 4105,47 грн. за загальний період з грудня 2017 року по червень 2019 року включно, нарахованих на заборгованість по актам за жовтень 2017 - квітень 2018, листопад 2018 - квітень 2019 (окремо за кожним).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладені обставини щодо початку періоду прострочки, належна до стягнення сума 3% річних згідно зі здійсненим судом перерахунком складає 1764,98 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат, судом встановлено, що позивачем при здійснені розрахунку допущено помилку, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню - в розмірі 4105,32 грн.

Таким чином, позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Велитченко Олени Олександрівни , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі", (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137) суму 60863 (шістдесят тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 63 коп. основного боргу, суму 4126 (чотири тисячі сто двадцять шість) грн. 41 коп. пені, суму 1764 (одна тисяча сімсот шістдесят чотири) грн. 98 коп. - 3% річних, суму 4105 (чотири тисячі сто п`ять) грн. 32 коп. інфляційних витрат, суму 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повне рішення складено та підписано 18.11.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва