ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1593/19

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фельдер Україна,

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Спейс, Київська обл.,

м. Бориспіль

про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Представники сторін:

позивача Мироненко К.Б.;

відповідача Абросімова О.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про захист ділової репутації та стягнення 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Фельдер Україна" зазначає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, негативною, містить відомості які не відповідають дійсності, та порочить ділову репутацію позивача.

Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що позивачем не доведено юридичного факту наявності в діях відповідача складу правопорушення та поширення ним недостовірної інформації щодо нього.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 р. ТОВ «ФЕЛЬДЕР УКРАЇНА» було поставлено ТОВ «СМАРТ СПЕЙС» деревообробний верстат Profit Н200 Центр з ЧПК Format-4.

01 серпня 2017 р. сервісним інженером ТОВ «ФЕЛЬДЕР УКРАЇНА» здійснено технологічну наладку верстата Profit Н200 Центр з ЧПК Format-4, заводський номер 302.07.003.17, за місцем його поставки на виробничих потужностях ТОВ «Смарт Спейс», у м. Бориспіль, про що сторонами підписано акт виконання технологічної наладки верстата.

В обгрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ТОВ «СМАРТ СПЕЙС» прийнято у справному стані верстат без зауважень та претензій щодо якості, а зауваження стосувались лише по комплектації.

У січні 2018 року верстат пройшов технічне обслуговування, у зв`язку із чим сторонами складено акт технічного обслуговування верстата Profit Н200, заводський номер 302.07.003.17, який підписано 29 січня 2018 р., без зауважень та претензій.

Крім того, позивач зазначає, що в квітні 2019 року йому стало відомо, що на офіційній сторінці ТОВ «СМАРТ СПЕЙС» у соціальній мережі Facebook, доступній за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 розміщено публікацію відеоролику під заголовком «Не знала баба клопоту, купила ЧПУ», на підтвердження чого позивачем надана роздруківка скріншоту веб сторінок. Публікація датована 09.05.2018 р. Відеозапис публікації є вбудованим гіперпосиланням на відповідний відеозапис на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 , який доступний за гіперпосиланням httDs://www.youtube.com/watch?v=iOuWtGmUwlE, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено CD-диск з відеозаписом та скріншотами веб-сторінки.

Відеозапис супроводжено коментарями « ІНФОРМАЦІЯ_3 ЧПУ центра ІНФОРМАЦІЯ_4 Фельдер за 110 тыс. доларов» та «Не знала баба клопоту, купила ЧПУ».

Таким чином, позивач вважає, що характер опублікованого запису, а також коментарі ТОВ «СМАРТ СПЕЙС» у сукупністю із використанням графічного позначення товарів, які використовує Позивач, складає явно негативне враження про якість обладнання, яке поставляє Позивач. Зазначене відео шкодить діловій репутації Позивача, оскільки доступне у відкритому доступі для широкого кола глядачів, які є потенційними клієнтами.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів про власника відеозаписів та осіб, які їх розмістили, не доведено наявність у діях відповідача протиправної поведінки, шкідливий результат такої поведінки - шкоду, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У ст. 1 Закону України "Про інформацію" зазначено, що під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України (далі ГК України) дискредитацією субєкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, повязаних із особою чи діяльністю субєкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації субєкта господарювання.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача (третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору).

Відповідно до п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Статтею 22 Закону України "Про інформацію" визначено, що масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та всебічно і повно оцінивши іх в сукупності, суд встановив наступне.

Інформація поширена в соціальній мережі "Фейсбук" та на сайті "Ютуб" в мережі Інтернет, була розміщена для вільного доступу, проте з наданих позивачем доказів неможливо встановити що саме відповідач розмістив недостовірну інформацію.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги повинні бути доведені „поза розумним сумнівом. У цьому разі розумний сумнів не є сумнівом, що базується на чисто теоретичній можливості чи викликаний для уникнення негативних висновків. Суд повинен спиратися на всі елементи наданих йому доказів чи у разі потреби на ті, які він зможе офіційно отримати. (Справа Європейського суду з прав людини „Грецька справа, № 3321/67, 3322/67, 3323/67, 3344/67, доповідь Комісії від 5 листопада 1969 р.; рішення Європейського суду з прав людини по справі „Вільваража та інші проти Обєднаного Королівства від 30 жовтня 1991 р. № 215, § 107; рішення Європейського суду з прав людини по справі „Науменко проти України від 10 лютого 2004 року § 109).

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд встановив, що за відсутності доказів розміщення недостовірної інформації саме відповідачем позовні вимоги не можуть бути задоволені судом з підстав їх передчасності та недоведеності у встановленому законом порядку.

Також суд відмовляє позивачу в покладенні на відповідача заявлених до стягнення 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про спростування недостовірної інформації, а також враховуючи те, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення.

В силу ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 14.11.2019 року.

Суддя Л.Я. Мальована