ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року
м. Київ
Справа № 916/1936/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,
здійснив розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Одеської міської ради на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2019 (суддя Волков Р. В.) і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 ( ОСОБА_1 головуючий, судді: Будішевська Л. О., Разюк Г. П.) у справі
за позовом Міністерства оборони України
до Одеської міської ради,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,
2) Військова частина НОМЕР_1 ,
3) Військова частина НОМЕР_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Комунальне підприємство ?Міськзелентрест",
за участі Військової прокуратури Південного регіону України,
про визнання незаконним та скасування рішення, скасування реєстрації.
Короткий зміст і підстави позовних вимог та заяви про забезпечення позову
1. 09.07.2019 Міністерство оборони України (далі Міноборони України, Міністерство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради (далі Одеська міськрада, Міськрада) про: 1) визнання незаконним та скасування рішення Одеської міськради від 26.07.2017 №2330-VII Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 18,0 га (кадастровий номер :51:001:0085), за адресою: АДРЕСА_1 ), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству "Міськзелентрест" (далі рішення №2330-VII, оспорюване рішення); 2) скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міськради та права постійного користування за Комунальним підприємством "Міськзелентрест" (далі КП "Міськзелентрест", Підприємство) на земельну ділянку площею 18,0 га (кадастровий номер :51:001:0085) (далі спірна земельна ділянка), розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 11-Е.
2. Позовна заява аргументована тим, що спірна земельна ділянка є землею військового містечка № НОМЕР_3 , а саме військового аеродрому " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", і відноситься до земель державної власності, а за призначенням до земель оборони, однак Міськрадою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель аеродрому " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та надано зазначену ділянку КП "Міськзелентрест" у постійне користування, при цьому відповідачем не враховано, що власник земель оборони не приймав рішення про відмову від права власності, тому ця земельна ділянка не могла бути зарахована до земель комунальної власності.
3. 31.07.2019 до Господарського суду Одеської області надійшла заява Міноборони України про забезпечення позову шляхом заборони Одеській міськраді та КП "Міськзелентрест" здійснювати дії по розміщенню об`єктів та обладнання, а також приймати рішення стосовно укладання правочинів та передачі прав третім особам відносно земельної ділянки військового аеродрому " ІНФОРМАЦІЯ_1 " площею 18,0 га (кадастровий номер :51:001:0085) за адресою: АДРЕСА_2 , до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили.
4. Зазначена заява обґрунтовується посиланнями на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача існує реальна загроза порушення прав позивача і ускладнення або неможливості у подальшому виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог. При цьому позивач посилається на отриману з інтернет-мережі інформацію про те, що Міськрада планує забудову та використання спірної земельної ділянки для потреб КП "Міськзелентрест" на території військового містечка № НОМЕР_3 , що призведе до неможливості використання військового аеродрому "Шкільний" за цільовим призначенням військовою авіацією Збройних Сил України. Крім того питання збереження діючого стратегічного військового аеродрому "Шкільний" перебуває на контролі Ради національної безпеки та оборони України (далі РНБО України).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
5. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.07.2019, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2019, заяву Міноборони України про забезпечення позову в справі №916/1936/19 задоволено повністю.
6. Ухвала і постанова мотивовані положеннями статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) і статей 2, 11, 74, 86, 136, 137, 140, 141 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), враховуючи які суди дійшли висновку про доведеність існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів Міністерства у разі задоволення позову, адекватність вжитих заходів забезпечення позову предмету цього спору, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачем буде здійснено дії щодо розміщення об`єктів та обладнання, а також прийнято рішення стосовно укладання правочинів та передачі прав третім особам відносно земельної ділянки, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, Одеська міськрада звернулася з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви Міністерства про забезпечення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. В обґрунтування наведеної позиції скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме статей 73, 74-79, 136, 137 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) оскаржувані рішення та постанова не містять мотивованого висновку про те, як невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 2) висновок судів про те, що Одеська міськрада чи КП "Міськзелентрест" можуть вчинити дії щодо розпорядження або забудови спірної земельної ділянки є лише припущенням і не підтверджено належними доказами; 3) з матеріалів справи не вбачається вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, а заборона вчиняти будь-які дії (будівництво, поділ, об`єднання, передачу в оренду тощо) будь-яким особам не пов`язана з предметом позову; 4) з огляду на заявлені Міністерством вимоги немайнового характеру відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
9. Міноборони України у поданому відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10. Спір між сторонами виник у зв`язку з віднесенням відповідачем частини земель військового аеродрому " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а саме земельної ділянки площею 18,0 га (кадастровий номер :51:001:0085), які є землями оборони, до земель комунальної власності з державною реєстрацією права комунальної власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міськради.
Позиція Верховного Суду
11. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
12. Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
13. Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
14. Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
15. Відповідно до частин 1, 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
16. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
17. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
18. З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.
19. Наведеним спростовується безпідставне твердження скаржника про те, що з матеріалів справи не вбачається вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, а заборона вчиняти будь-які дії (будівництво, поділ, об`єднання, передачу в оренду тощо) будь-яким особам не пов`язана з предметом позову, оскільки по-перше, за своїм змістом застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову мають обмежений характер (заборона розміщення об`єктів та обладнання на спірній земельній ділянці, а також прийняття рішень щодо укладення правочинів і передачі третім особам прав на цю земельну ділянку), тому не стосуються заборони вчинення відповідачем дій щодо відчуження спірної земельної ділянки. По-друге, оскаржувана постанова свідчить про заборону виключно Міськраді та КП "Міськзелентрест", а не будь-яким особам, вчиняти відповідні (чітко визначені), а не будь-які дії щодо використання спірної земельної ділянки.
20. Оскільки у цьому випадку Міноборони України звернулося до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
21. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі №910/1040/18 та цілком правомірно враховано судами попередніх інстанцій апеляційним судом при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови.
22. Задовольняючи заяву Міністерства про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з доведеності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову немайнового характеру, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову, а саме судами попередніх інстанцій достеменно встановлено, а скаржником не спростовано намір Міськради здійснити забудову спірної земельної ділянки та її використання для потреб КП "Міськзелентрест" на території військового містечка № НОМЕР_3 , що призведе до неможливості використання військового аеродрому "Шкільний" за цільовим призначенням військовою авіацією Збройних Сил України.
23. У зв`язку з викладеним касаційна інстанція відхиляє доводи скаржника про те, що є припущенням і не підтверджено належними доказами висновок судів про можливість вчинення Одеською міськрадою чи КП "Міськзелентрест" дій щодо розпорядження або забудови спірної земельної ділянки.
24. Водночас, апеляційним судом правильно зазначено про те, що скаржником не зазначено обґрунтованих і переконливих доводів на підтвердження того, яким же чином вжиття заходів забезпечення позову у викладеній апеляційним судом редакції порушує права відповідача у разі відсутності намірів Одеської міськради чи КП "Міськзелентрест" вчинити дії щодо розпорядження або забудови спірної земельної ділянки, які Міськрада вважає припущеннями.
25. Колегія суддів погоджується з аргументами скаржника про те, що з огляду на заявлені Міністерством вимоги немайнового характеру відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, однак виключно в тій частині, що стосується позовної вимоги про визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення Одеської міськради, у разі задоволення якої (позовної вимоги) судове рішення не вимагатиме примусового виконання, що до речі не заперечується судами в оскаржуваних рішеннях.
26. Разом з тим Верховний Суд зауважує, що інша заявлена Міністерством позовна вимога (про скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міськради та права постійного користування цією земельною ділянкою за КП "Міськзелентрест") переконливо свідчить про виникнення та існування між Міністерством та Міськрадою спору про право власності на земельну ділянку військового аеродрому "Шкільний" площею 18 га (кадастровий номер :51:001:0085) розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 11-Е, у зв`язку з чим суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для забезпечення позову у цій справі шляхом заборони Одеській міськраді та КП "Міськзелентрест" вчиняти чітко визначені дії стосовно спірної земельної ділянки, не пов`язані з її відчуженням.
27. З огляду на викладене касаційна інстанція вважає безпідставним твердження скаржника про те, що оскаржувані судові рішення не містять мотивованого висновку про те, як невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
28. Отже, колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій щодо спірної земельної ділянки не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, Підприємства чи інших осіб, які не є учасниками справи, не призведе до втручання у діяльність Міськради чи до погіршення стану комунального майна, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
29. У зв`язку з наведеним, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
30. Натомість подана Міськрадою касаційна скарга не містить обґрунтуваних доводів на спростування наявності передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу і Підприємству вчиняти дії з розміщення об`єктів та обладнання на спірній земельній ділянці, а також приймати рішення стосовно укладення правочинів та передачі третім особам прав на цю земельну ділянку.
31. Разом з тим, колегія суддів погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами позивача, обґрунтованість та відповідність яких чинному законодавству і фактичним обставинам справи підтверджується вищенаведеними висновками.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
32. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
33. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку місцевого господарського суду про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
34. Відтак касаційна інстанція дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення та постанови.
Щодо судових витрат
35. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2019 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 у справі №916/1936/19 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков