Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. м. Житомир Справа № 906/742/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представника позивача: Бордягов В.С., ордер РП № 386 від 01.10.2019

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Арсенал Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Метелик-"

про стягнення 1410743,26 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю" Арсенал Агро" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця" про стягнення 873281,59 грн заборгованості по оплаті вартості отриманого товару, 154750,27 грн пені, 56600,55 грн штрафу, 271530,76 грн 3% річних та 54580,09 грн інфляційних.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2019 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.08.2019.

Ухвалою від 15.08.2019 суд відклав підготовче засідання на 01.10.2019.

Ухвалою від 01.10.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/742/19 до розгляду по суті на 17.10.2019.

Ухвалою від 17.10.2019 суд постановив відповідачем у справі вважати - Товариство з обмеженою відповідальністю "-Метелик-". Розгляд справи по суті відкладено на 05.11.2019.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки № 42-190218мкд від 19.02.2018.

На виконання умов укладеного договору позивач поставив товар на загальну суму 1132011,25 грн

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати товару виконав неналежним чином, внаслідок чого на момент звернення до суду у відповідача існує прострочена заборгованість в розмірі 873281,59 грн.

За порушення строків проведення розрахунків позивачем на підставі п. 8.7 договору заявлено до стягнення з відповідача 154750,27 грн пені та на підставі п. 8.6.1 договору 56600,55 грн штрафу.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 54580,09 грн інфляційних та 271530,76 грн 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач, в порядку ст. 165 ГПК України, письмового відзиву на позовну заяву не подав.

В судове засідання відповідач повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. 24.10.2019 на адресу суду повернулась ухвала Господарського суду Житомирської області від 17.10.2019, яка направлялась на адресу відповідача, зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - м. Київ, Печерський район, вул. Професора Підвисоцького, буд. 5, з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення (а.с. 96-99).

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки , визначені законом або судом.

Крім того, учасники справи вільно користуючись своїми процесуальними правами та виконуючи процесуальні обов`язки мають можливість одержання інформації по справі, в тому числі, зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суд зауважує, що відповідачу було відомо про даний судовий спір, оскільки за заявою відповідача від 15.08.2019 було відкладено розгляд справи, а також в матеріалах справи наявні поштові повідомлення, яким підтверджується факт отримання відповідачем кореспонденції, яка направлялась судом по даній справі за попередньою адресою місцязнаходження відповідача.

Згідно з ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У зв`язку з наведеним вище колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Пономарьов проти України", де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За наведених вище обставин встановлено, що відповідачем всупереч нормам ст.ст. 9, 42 ГПК України, що узгоджуються з позицією, викладеною у рішеннях Європейського суду з прав людини, не виявлено належної зацікавленості у розгляді справи.

Таким чином, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасника справи про розгляд справи, тоді як відповідач не скористався своїми правами і обов`язками.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В судовому засіданні від 05.11.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івниця" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 42-190218/мкд на умовах розстрочення платежу (а.с. 11-17).

В судовому засіданні від 17.101.2019 на запит № , у відповідності до приписів ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", судом отримано витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за критеріями пошуку: "код ЄДРПОУ 32277345".

Згідно вищевказаного витягу, за кодом в ЄДР міститься запис про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "-Метелик-"; місцезнаходження юридичної особи: 01105, м. Київ, Печерський район, вул. Професора Підвисоцького, буд.5.

Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме: зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, зміна місцезнаходження, проведена 15.10.2019 за № 6000021.

Таким чином, в результаті внесених змін, відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Івниця" має нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "- Метелик -".

Відповідно до п. 1.1. укладеного між сторонами договору, постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництв (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п.1.2. договору, поставка товару в рамках і на підставі цього договору може здійснюватись окремими партіями відповідно до додаткових угод (специфікацій) до цього Договору.

Згідно п. 1.3 договору, загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його певне співвідношення (асортимент), упаковка та маркування, ціна, строк, порядок поставки та оплати, а також інші умови, визначаються додатковими угодами (специфікаціями) до цього Договору, які є невід`ємною його частиною.

Пунктом 1.4 договору сторони визначили, що зобов`язання сторін по поставці відповідної партії товару (певного асортименту) у рамках цього договору виникають лише після підписання сторонами відповідної додаткової угоди (специфікації) до цього договору.

За приписами п. 2.2 договору, поставка товару здійснюється на умовах, визначених відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів ІNCOTERMS-2010. Конкретні умови поставки вказуються в додаткових угодах (специфікаціях) до цього договору. При цьому фактичним вантажоотримувачем товару може бути як сам покупець, так і вказані ним треті особи, які не є сторонами цього договору і діють на підставі договору доручення.

Строки, порядок та інші умови поставки, вибірки (отримання) товару встановлюються сторонами в додатковій угоді (специфікації) (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.3. договору, загальна кількість товару, що поставляється покупцю за цим договором та додатковими угодами (специфікаціями) до нього, визначається на підставі фактичного обсягу поставленого товару.

Датою поставки товару вважається дата вказана у видаткових накладних, на підставі яких товар був переданий покупцю (п. 3.4 договору).

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що вартість товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного договору, що є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 8.6.1 договору сторони погодили, що покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% (п`яти відсотків) та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Приписами п. 8.6.2 сторони визначили, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни товару на підставі ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника 39% від суми боргу.

Нарахування неустойки (пені ) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості (п. 8.7 договору).

Згідно п. 8.11 договору сторони встановили, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (пені) та відшкодування завданих збитків, передбачених п. 8.6.1-8.6.2 цього договору, встановлюється у три роки.

19.02.2018 сторони уклали додаткову угоду (специфікацію) № 1, в якій погодили про поставку товару на загальну суму 1085524,79 грн., найменування товару, що поставляється, кількість товару, ціну товару, якість, строк поставки та строк оплати отриманого товару - до 01.10.2018 (а.с. 18).

30.03.2018 сторони уклали додаткову угоду (специфікацію) № 2, в якій, зокрема, домовились про поставку товару на загальну суму 19756,80 грн. та строк оплати отриманого товару - до 01.10.2018 (а. с. 19).

03.04.2018 сторони уклали додаткову угоду (специфікацію) № 3, в якій, зокрема, домовились про поставку товару на загальну суму 26729,66 грн. та строк оплати отриманого товару - до 05.04.2018 (а. с. 19).

На виконання умов укладеного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1132011,25 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 11 від 28.02.2018, № 68 від 05.04.2018, № 189 від 13.04.2018, № 190 від 13.04.2018, № 244 від 17.04.2018 (а.с. 21-25).

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань частково оплатив отриманий товар на загальну суму 258729,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 199 від 05.04.2018, № 509 від 26.12.2018, № 2228 від 11.10.2018, № 2420 від 18.12.2018 (а. с 26-29).

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 873281,59 грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар за договором на підставі п. 8.6.1 договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 154750,27 грн та штраф в розмірі 56600,55 грн.

Водночас, на підставі п. 8.6.2 договору та ст. 625 ЦК України позивачем, за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором нараховано до стягнення 271530,76 грн 30 % річних та 54580,09 грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 42-190218/мкд, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки відповідачу товару, визначеного у додаткових угодах (специфікаціях) на загальну суму 1132011,25 грн., що підтверджується видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи (а.с. 21-25).

Факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо поставки товару вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У додаткових угодах (специфікаціях) сторони погодили строк , що постачальник повинен сплатити за поставлений товар згідно додаткових угод № 1 від 19.02.2018, № 2 від 30.03.2018 - до 1 жовтня 2018 року та згідно додаткової угоди № 3 - 100% до 5 квітня 2018 року.

Таким чином товар отриманий від позивача, що поставлявся на умовах додаткових угод № 1 від 19.02.2018 та № 2 від 30.03.2018 згідно видаткових накладних № 11 від 28.02.2018, № 189 від 13.04.2018, № 190 від 13.04.208, № 244 від 17.04.2018 на загальну суму 1105281,59 грн відповідач зобов`язаний був оплатити до 01.10.2018.

Товар отриманий від позивача на умовах додаткової угоди № 3 від 03.04.2018 згідно видаткової накладної № 68 від 05.04.2018 на суму 26729,66 грн відповідач зобов`язаний був оплатити до 05.04.2018.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково оплатив отриманий товар на загальну суму 258729,66 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

З призначення здійснених відповідачем платежів видно, що останній провів розрахунки за товар поставлений на умовах додаткових угод № 1 від 19.02.2018 та № 2 від 30.03.2018 в сумі 232000,00 грн (платіжні доручення № 509 від 26.12.2018, 2228 від 11.10.2018, № 2420 від 18.12.2018) та додаткової угоди № 3 від 03.04.2018 в сумі 26729,66 грн (платіжне доручення № 199 від 05.04.2018)

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 873281,59 грн, що є заборгованістю за товар, поставлений згідно додаткових угод №№ 1 та 2.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 873281,59 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 154750,27 грн. пені, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов договору сторонами у п. 8.6.1 погоджено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% та пеню за кожен прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

У пункті 8.7 договору сторони погодили, що нарахування неустойки (пені) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості.

З розрахунку позивача (а.с.31) вбачається, що пеню заявлено за період з 18.01.2019 по 15.07.2019 (за 182 дні) на суму простроченої заборгованості 873281,59 грн, яка склала 154750,27 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним.

Отже вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 154750,27 грн.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 56600,55 грн. штрафу, суд вказує про таке.

Частиною 2 статті 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З розрахунку позивача (а.с.32) видно, що 5% штрафу позивачем розраховано:

- на суму простроченої оплати - 26729,66 грн згідно з додатковою угодою (специфікацією) № 3, за якою оплата повинна була відбутись до 05.04.2018;

- на суму простроченої оплати - 1105281,59 грн згідно з додатковою угодою (специфікацією) № 1, за якою оплата повинна була відбутись до 01.10.2018

За розрахунком позивача загальний розмір штрафу склав 56600,55 грн.

Перевіривши правильність нарахування штрафу, суд встановив, що позивачем допущено помилку, а саме безпідставно здійснено розрахунок на суми прострочених платежів, які існували на певні дати, оскільки правова природа штрафу передбачає нарахування у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Правомірним є нарахування штрафу на суму невиконаного відповідачем зобов`язання - 873281,59 грн.

З огляду на викладені вище обставини, суд здійснив власний розрахунок штрафу, розмір якого склав 43664,08 грн.

Отже вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню в розмірі 43664,08 грн.

В частині стягнення 12936,47 грн (56600,55 грн - 43664,08 грн.) штрафу суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Стосовно вимог про стягнення 271530,76 грн 39 % річних та 54580,09 грн інфляційних, суд зазначає про наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.6.2 договору сторони погодили, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни товару на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника 39% річних від суми боргу.

З розрахунку позивача (а.с.33 ) видно, що 39 % річних позивач нарахував за період з 01.10.2018 по 18.07.2019 на суму простроченої заборгованості 873281,59 грн, які склали 271530,76 грн.

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що позивач при обрахунку допустив помилку, а саме неправомірно в період нарахування включив 01.10.2018, оскільки за умовами договору 01.10.2018 був останнім днем для проведення відповідачем розрахунків за отриманий товар.

Таким чином відповідач допустив прострочення в оплаті отриманого товару з 02.10.2018, отже правомірним є нарахування 39% річних саме з 02.10.2018 по 18.07.2019 (кінцева дата визначена позивачем для нарахування 39 % річних).

Суд здійснив власний розрахунок 39% річних саме з 02.10.2018 по 18.07.2019 на суму простроченої заборгованості 873281,59 грн, за яким 39% річних становлять 270597,67 грн.

Отже вимога позивача про стягнення 39 % річних є правомірною та підлягає задоволенню в сумі 270597,67 грн.

В частині стягнення 933,09 грн 39% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В частині вимог про стягнення з відповідача 18344,96 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні заявлені за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року на суму простроченої заборгованості 873281,59 грн та за розрахунком позивача становлять 54580,09 грн .

Перевіривши розрахунок інфляційних суд встановив, що позивачем при розрахунку допущено арифметичну помилку, а саме невірно визначено сукупний індекс інфляції.

Так, позивач зазначив, що сукупний індекс інфляції за заявлений ним період склав 1,0626 %, в той час як такий становив 1,007 .

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок інфляційних за заявлений позивачем період, розмір яких становить 67581,15 грн, однак оскільки позивач заявив до стягнення з відповідача суму інфляційних меншу, ніж є правомірною, вимога про стягнення з відповідача інфляційних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 54580,09 грн.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 1396873,70 грн, з яких: 873281,59 грн - заборгованість, 154750,27 грн - пеня, 43664,08 грн - штраф, 270597,67 грн - 39 % річних, 54580,09 грн - інфляційні.

В частині стягнення з відповідача 12936,47 грн штрафу, 933,09 грн 39% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "-Метелик- " (01105, м.Київ, Печерський район, вул. Професова Підвисоцького, буд 5, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, буд.36, оф. 1, )

- 873281,59 грн - заборгованість за отриманий товар;

- 154750,27 грн - пеня;

- 43664,08 грн - штраф;

- 270597,67 грн - 39% річних;

- 54580,09 грн - інфляційні нарахування;

- 20953,11 грн - судовий збір.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.11.19

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід)

3- відповідачу (м.Київ, Печерський район, вул. Професора Підвисоцького, 5) (рек. з повід)