РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2019Справа № 910/11498/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

(04111, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 29; ідентифікаційний код: 41323412)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

(03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення пені, трьох відсотків річних по договору поставки № СВРЗ-03-22-18-81/ю від 08.08.2018 в розмірі 20 920,38 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (далі - позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення пені, трьох відсотків річних по договору поставки № СВРЗ-03-22-18-81/ю від 08.08.2018 в розмірі 20 920,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару за укладеним між сторонами договором, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 17 968,96 грн пені та 2 951,42 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали.

09.09.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

10.10.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, залишено судом без розгляду.

21.10.2019 до суду від позивача надійшли відповідь на відзив та заява про відшкодування витрат та професійну правничу допомогу, які на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, залишено судом без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (постачальник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Стрийський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (покупець) було укладено Договір поставки № № СВРЗ-03-22-18-81/ю (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені в Специфікації № 1 (Додаток № 1) до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно умов Договору.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару - код ДК 021:2015 - 44110000-4-конструкційні матеріали: балка № 19 ст.09Г2С (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору кількість товару складає - 136 т і визначається у Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору, ціна цього Договору становить 3 672 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 612 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

За умовами п. 4.3 Договору до рахунка додаються видаткова накладна та/або акт приймання-передачі товару, товарно-транспортна накладна, документи, що підтверджують якість товару.

У підп. 7.1.1 п. 7.1 Договору відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє: в частині поставок - до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 12.1 Договору).

На виконання умов Договору та взятих на себе зобов`язань, позивачем було поставлено відповідачу товар, погоджений сторонами у Специфікації № 1 до Договору, на загальну суму 528 073,34 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними № 1059 від 13.12.2018 на суму 246 942,90 грн та № 1074 від 28.12.2018 на суму 281 130,44 грн.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписами його представника та відтиском печатки у зазначених вище видаткових накладних.

Позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату поставленого товару, а саме № 1059 від 13.12.2018 на суму 246 942,90 грн та № 1074 від 28.12.2018 на суму 281 130,44 грн та зареєстровано відповідні податкові накладні від 13.12.2018 (порядковий номер 8) та від 28.12.2018 (порядковий номер 21).

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з тим, що відповідачем несвоєчасно було виконано взяті на себе зобов`язання за Договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу 528 073,34 грн, а також нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/5120/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 604 482,92 грн, з яких: основного боргу - 528 073,34 грн, пені - 43 617,82 грн, інфляційних втрат - 25 602,75 грн, 3% - 7 189,01 грн та судовий збір - 9 067,24 грн.

З матеріалів справи вбачається, що оплату поставленого позивачем товару відповідачем здійснено 08.08.2019, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача № НОМЕР_1 .

Оскільки відповідач несвоєчасно здійснив оплату за поставлений позивачем товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 17 968,96 грн пені та 2 951,42 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на загальну суму 528 073,34 грн (наявні у справі видаткові накладні) та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи його представника та відтиски печатки відповідача у зазначених вище видаткових накладних, що відповідачем при розгляді цієї справи не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 4.2 Договору, обов`язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мав бути виконаний протягом 10 банківських днів з дня отримання (підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі) на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Відтак, зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару за видатковою накладною № 1059 від 13.12.2018 мало бути виконано відповідачем у строк до 28.12.2018 включно (10-й банківський день з дня отримання товару), а за видатковою накладною № 1074 від 28.12.2018 - до 15.01.2019 включно (10-й банківський день з дня отримання товару).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором з оплати вартості поставленого позивачем товару на суму 528 073,34 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/5120/19, яке набрало законної сили з 10.07.2019, відтак встановлені вказаним судовим рішенням обставини мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи та не підлягають повторному доведенню.

Судом встановлено, що оплату вартості поставленого позивачем товару відповідачем здійснено 08.08.2019 (відповідно до призначень платежів оплата за балку згідно рахунків № 1059 від 13.12.2018 та № 1074 від 28.12.2018), що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача № НОМЕР_1 та не заперечується відповідачем.

Предметом позову в цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 968,96 грн пені та 2 951,42 грн 3 % річних, з огляду на порушення відповідачем передбаченого Договором строку оплати вартості поставленого позивачем товару.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 8.2 Договору в разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість нарахування штрафних санкцій. Перебіг цього періоду починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Умова Договору про сплату штрафних санкцій за кожен день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим Договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, позивач нарахував пеню за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 01.06.2019 по 08.08.2019.

Суд визнає необґрунтованим та таким, що суперечить положенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України розрахунок пені у частині періоду її нарахування, розміру облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання.

Таким чином, за розрахунком суду за період з 01.06.2019 (дата початку розрахунку, визначена позивачем) по 28.06.2019 (з урахуванням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України) за прострочення відповідачем оплати вартості товару за видатковою накладною № 1059 від 13.12.2018 на суму 246 942,90 грн, обґрунтованою є пеня в розмірі 3 315,13 грн.

За прострочення відповідачем оплати вартості товару за видатковою накладною № 1074 від 28.12.2018 на суму 281 130,44 грн за період з 01.06.2019 (дата початку розрахунку, визначена позивачем) по 15.07.2019 (з урахуванням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України) обґрунтованою є пеня в розмірі 6 065,49 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді, зокрема, 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці нарахування здійснюються незалежно від вини боржника.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач нарахував 3 % річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 01.06.2019 по 08.08.2019.

З огляду на оплату 08.08.2019 відповідачем вартості товару за Договором, суд визнає безпідставним розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних з датою закінчення розрахунків - 08.08.2019.

Водночас, перевіривши розрахунок 3 % річних, попри невірно визначену позивачем дату закінчення нарахування 3 % річних, суд визнає їх арифметично правильними та такими, що здійснені позивачем за період з 01.06.2019 по 07.08.2019, відтак обґрунтованою є сума 3 % річних в розмірі 2 951,42 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 9 380,62 грн пені та 2 951,42 грн 3 % річних.

Судовий збір у розмірі 1 132,38 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, а решта судових витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 788,62 грн, у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 29; ідентифікаційний код: 41323412) 9 380 (дев`ять тисяч триста вісімдесят) грн 62 коп. пені, 2 951 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн 42 коп. 3 % річних та 1 132 (одну тисячу сто тридцять дві) грн 38 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 788,62 грн покласти на позивача.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.11.2019.

Суддя Нечай О.В.