ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3893/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Котенко О.О.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 16.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019

у справі №910/3893/19 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 284 911,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Славресурс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця -" про стягнення заборгованості у розмірі 284 911, 50 грн, з яких: 272 700, 00 грн основного боргу, 1 178, 06 грн 3 % річних, 7 215, 64 грн пені та 3 817, 80 грн інфляційних втрат (відповідно до заяви від 16.04.2019 про збільшення розміру позовних вимог).

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.06.2019 провадження у справі №910/3893/19 в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700,00 грн закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Славресурс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" повністю. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс": 1 178,06 грн - трьох відсотків річних; 7 215,64 грн - пені; 3 817,80 грн - інфляційних втрат; 7 155,17 грн - сплаченого судового збору; витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, умова пункту 4.2 договору, згідно якої покупець здійснює оплату поставленого товару не раніше реєстрації податкових накладних є недійсною.

Скаржник ввжає протиправним висновок суду першої інстанції що витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача та, що закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою ТОВ «Славресурс» від позовних вимог в частинні стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700,00 гривень не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

31.07.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано копію ордеру серії КВ №783130 від 28.06.2019 про надання правової допомоги ТОВ "Славресурс" у Північному апеляційному господарському суді адвокатом Луценком Р.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19; призначено справу до розгляду на 10.09.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 у справі №910/3893/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3893/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В. Призначено справу до розгляду на 16.10.2019

Позивач, згідно з поданим до суду 20.08.2019 відзивом, проти доводів апеляційної скарги заперечив та вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19 є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс", а рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/3893/19 без змін.

В судове засідання, що відбулось 16.10.2019, з`явились обидва представники сторін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, які були присутні в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

17.12.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", в особі філії "Центр діагностики залізничної інфраструктури" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Славресурс" (надалі - постачальник) укладено договір поставки № ЦДЗІ-18/55, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві: вугілля кам`яне (код ДК 021:2015: 09110000-3 Тверде паливо), а покупець - прийняти і оплатити такий товар на умовах даного договору.

Кількість товару, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість товару зазначаються у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, сума по договору становить 227 250, 00 грн, крім того ПДВ 20 % - 45 450, 00 грн. Загальна сума договору: 272 700, 00 грн.

Згідно п.п. 4.1. та 4.2. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня поставки товару та отримання покупцем належним чином оформленої видаткової накладної та рахунку-фактури, але не раніше реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданому товару, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлені чинним законодавством строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до п. 5.1. та 5.2. договору, строк поставки товару - 30 календарних днів з дати підписання договору. Місце та умови поставки: товар постачається за рахунок постачальника на склад покупця на умовах DDP (згідно ІНКОТЕРМС від 01.01.2000 зі змінами та доповненнями) за адресою: 03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 13.

Представник покупця при прийнятті товару, зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у видатковій накладній, розписатися за отримання товару у видатковій накладній та видати представнику постачальника довіреність на отримання ним товару (п. 5.3. договору).

За умовами п. 5.10 договору, прийом товару здійснюється покупцем при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної (з зазначенням покупця, вантажоодержувача та платника); рахунку-фактури постачальника; товарно-транспортної накладної; документів, що підтверджують якість товару.

Пунктом 6.3.1 договору визначено обов`язок постачальника забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

В свою чергу, відповідно до п. 6.1.1 договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений товар.

Пунктом 7.3. договору передбачено, у разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору № ЦДЗІ-18/55 від 17.12.2018, сторони погодили товар, що поставляється за договором, а саме: вугілля кам`яне (код ДК 13-100), у кількості 75 т, загальна вартість - 272 700, 00 грн, в тому числі ПДВ 20 %.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 272 700, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 615 від 28.12.2018, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте відповідач виконав грошові зобов`язання з порушенням строків встановлених договором, а саме п. 4.2, зокрема заборгованість у розмірі 272 700, 00 грн погасив 08.04.2019, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача 7 215, 64 грн пені за період з 13.02.2019 по 08.04.2019, 3 817, 80 грн інфляційних втрат за період лютий 2019 по березень 2019 та 1 178, 06 грн 3 % річних за період з 13.02.2019 по 08.04.2019.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ЦДЗІ-18/55 від 17.12.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 272 700, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 615 від 28.12.2018, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "Славресурс" подано до суду першої інстанції заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 191 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з заяви, яка підписана представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" адвокатом Луценко Р.О., який діє на підставі ордеру серії КВ № 783101 від 20.03.2019, позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн, відмова позивача від позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн не суперечить чинному законодавству і не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, відповідно суд приймає відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" від позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн, у зв`язку з чим судом першої інстанції обгрунтовано закрито провадження у справі № 910/3893/19 в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн.

Відповідач розрахувався за поставлений товар з порушенням строків встановлених п. 4.2 договору, а саме грошові кошти у розмірі 272 700, 00 грн перераховані позивачу 08.04.2019, позивач заявлено до стягнення з відповідача 7 215, 64 грн пені за період з 13.02.2019 по 08.04.2019, 3 817, 80 грн інфляційних втрат за період лютий 2019 по березень 2019 та 1 178, 06 грн 3 % річних за період з 13.02.2019 по 08.04.2019.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно 4.2. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня поставки товару та отримання покупцем належним чином оформленої видаткової накладної та рахунку-фактури, але не раніше реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданому товару, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлені чинним законодавством строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1. статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що з 1 лютого 2015 реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

Як вбачається зі змісту п. 4.2. договору, оплата поставленого товару здійснюється не раніше реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданому товару, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлені чинним законодавством строки.

Тобто, строк оплати товару безпосередньо пов`язаний з реєстрацією позивачем податкової накладної.

Позивач поставив товар 28.12.2018 згідно видаткової накладної № 615, проте у матеріалах справи відсутні докази реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи що позивачем не надано доказів реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, приймаючи до уваги що оплата поставленого товару здійснюється не раніше реєстрації податкових накладних, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами прострочення відповідачем оплати поставленого товару, як підставу для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на зазначене, колегією суддів відхиляються доводи скаржника, на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, умова пункту 4.2 договору, згідно якої покупець здійснює оплату поставленого товару не раніше реєстрації податкових накладних є недійсною, оскільки сторони були вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, а в свою чергу, п. 4.2. договору недійсним не визнавався, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 178, 06 грн 3 % річних, 7 215, 64 грн пені та 3 817, 80 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Щодо непогодження скаржника з висновком суду щодо покладення судового збору на нього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано покладено судові витрати на позивача в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 178, 06 грн 3 % річних, 7 215, 64 грн пені та 3 817, 80 грн інфляційних втрат.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн. не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" в частині стягнення 1 178, 06 грн 3 % річних, 7 215, 64 грн пені та 3 817, 80 є необґрунтованими та такими в задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанці, а в частині стягнення основного боргу у розмірі 272 700, 00 грн судом першої інстанції обгрунтовано закрито провадження.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі № 910/3893/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі № 910/3893/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Славресурс".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славресурс" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2019 року у справі № 910/3893/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/3893/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська