ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року, м. Херсон, справа № 923/856/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван Плюс»

про стягнення 68 748,55 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

24.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван Плюс» про стягнення 68 748,55 грн, з яких: 29 270,10 грн основної заборгованості, 20 072,07 грн пені, 15 015,96 грн річних та 4 390,52 грн штрафу; нарахованих за договором поставки № 373-ЗЗР/ШЄ-17 від 25.07.2017.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору за видатковою накладною № 2373 від 04.09.2017 поставив Відповідачу товар, але він його вартість у визначений строк не сплатив, у зв`язку з чим зобов`язаний сплатити як суму заборгованості, так і вказані суми пені, штрафу та річних.

Дії та аргументи Відповідача

Зазначені вимоги Відповідачем не визнаються та у поданому до суду відзиві він вказав, що:

- видаткова накладна № 2373 від 04.09.2017, товарно-транспортна накладна № 3-002373 від 04.09.2017, довіреність № 55 від 04.09.2017 не підписувалися особою, яка у них вказана, а саме ОСОБА_1 ,

- безпосередньо ОСОБА_1 стверджує про те, що товар не отримував,

- Специфікація № 5 від 04.09.2017 підписана не уповноваженою на те особою,

- одночасне нарахування пені та штрафу не відповідає положенням статті 61 Конституції України.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 11.10.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою Відповідачу встановлений строк (31.10.2019) для надання відзиву на позов, а Позивачу строк (06.11.2019) для надання відповіді на відзив. У свою чергу, Відповідачем своєчасно наданий відзив на позов, а Позивач правом для надання відповіді на відзив не скористався.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що Позивачем та Відповідачем дотримані вимоги частин 2 та 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відзивом на позов, а тому письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також зазначає, що судом відхилене клопотання Відповідача, викладене у відзиві на позов про розгляд справи за правилами загального провадження, оскільки у відповідності до частини 7 статті 250 ГПК України частина 6 цієї ж статті, яка надає право суду переходити від спрощеної процедури до загальної, не застосовується, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Безпосередньо відповідь на питання за якою процедурою підлягає розгляду дана справа надана судом в ухвалі про відкритті провадження у справі від 11.10.2019. Зокрема, суд зазначив, що: «Відповідно до частини 1 статті 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється у порядку наказного та позовного провадження, яке (тобто позовне) може бути загальним або спрощеним. У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 247 того ж Кодексу у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, визначення яким надане в частині 5 статті 12 Кодексу. Так, за цією статтею малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час 192 100 грн). Таким чином, з огляду на ціну позову, яка є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та у відповідності до частини 1 статті 247 та частини 7 статті 250 ГПК України справа підлягає розгляду виключно в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, що слідує з частини 5 статті 252 ГПК України».

У цьому контексті суд доповнює, що слово «виключно» необхідно сприймати як «відсутність іншого» або «відсутність альтернативного», що означає, з огляду на положення ГПК України, можливість розгляду «малозначної справи» лише у порядку спрощеного провадження та одночасно неможливість, неправомірність тощо розгляду такої справи у порядку загального провадження.

Отже, правило, встановлене в частині 6 статті 250 ГПК України може бути застосоване лише у випадку розгляду «справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи», а не «малозначних справ».

Поряд з цим, суд зазначає, що у відповідності до частини 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання в порядку спрощеного або загального порядку суд серед іншого враховує обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків.

Так, у даному випадку суд вважає, що у справі достатньо доказів, які надають можливість вирішити спір по суті, з урахуванням наявності яких, проведення експертизи не потребується.

Судом також відхилене клопотання Відповідача про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_1 , оскільки у відповідності до частини 2 статті 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

У даному випадку Відповідачем вказано, що вказана особа може підтвердити факт відсутності його підпису на бухгалтерських документах, які покладені в основу позовних вимог. Проте, на думку суду, цьому факту може бути дана оцінка судом і без відповідних показань свідка.

Крім того, у відповідності до статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Водночас, Відповідачем не надана відповідна нотаріально посвідчена заява свідка, а тому ОСОБА_1 не може бути допущений до участі у справі в якості свідка.

Установлені судом обставини

25.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес», як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван Плюс», як Покупцем, був укладений договір поставки № 373-ЗЗР/ШЄ-17.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «За цим договором Постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк Покупцеві засоби захисту рослин та іншу продукцію …, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму» (пункт 1.1.),

- «Загальна кількість та асортимент товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення, упаковка та маркування, строк поставки й інші умови визначаються специфікаціями …» (пункт 2.1.),

- «Приймання товару по кількості і якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника …» (пункт 3.3.),

- «Ціна товару та загальна вартість товару вказується в специфікаціях» (пункт 4.1.),

- «Покупець оплачує товар у строки, зазначені у специфікаціях» (пункт 4.2.),

- «Сторони домовились визначити еквівалент ціни та загальної вартості товару в іноземній валюті (в доларах США / Євро). Еквівалент ціни товару … визначається шляхом ділення ціни товару згідно специфікацій в гривнях на курс продажу долара США / Євро на міжбанківському валютному ринку України до української гривні на дату, що передує даті укладення (підписання) сторонами відповідної специфікації. Ціна товару, що постачається на умовах попередньої оплати визначається шляхом множення еквівалента ціни товару в доларах США / Євро на курс продажу долара США / Євро на міжбанківському валютному ринку на дату, що передує даті фактичної оплати …» (пункт 4.4.),

- «Покупець зобов`язаний: 5.2.1 Приймати товар в строки та на умовах цього договору; 5.2.2. Своєчасно оплачувати товар на умовах та в порядку, що визначені даним договором та додатками до нього …» (пункт 5.2.),

- «У випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний на вимогу Постачальника сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 25 річних» (пункт 6.4.1.),

- «Сторони домовились, що стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за даним договором не припиняється строком, визначеним пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України, і здійснюється до моменту повного розрахунку, а строк позовної давності щодо стягнення таких санкцій, відповідно до положень статті 259 Цивільного кодексу України продовжується до трьох років» (пункт 6.5.),

- «За невиконання чи/або неналежне виконання даного договору Покупець … сплачує Постачальнику штраф у розмірі 15 % від суми заборгованості» (пункт 6.8.).

04.09.2017 між сторонами укладена Специфікація № 5, за змістом якої поставці підлягає товар: «Чемпіон» у кількості 60 кг, вартістю 17 673 грн, що складає 685 доларів США; «Кумулюс ДФФ в.г.» у кількості 45 кг, вартістю 2 418,75 грн, що складає 93,75 доларів США; «Агропав Екстра» у кількості 20 л, вартістю 4 300 грн, що складає 166,67 доларів США; а всього на загальну суму 29 270,10 грн, що складає 1 134,50 доларів США.

За Специфікацією умовами оплати є попередня авансова оплата 100 % до 28.07.2017, строком поставки до 01.08.2017, а місцем поставки адреса Відповідача.

З тексту Специфікації слідує, що її підписантом від імені Відповідача вказаний директор Мелконян ОСОБА_2 . При цьому на Специфікації наявний відтиск печатки ТОВ «Агрофірма «Гаван Плюс».

На виконання умов договору та Специфікації № 5 Позивач за товарно-транспортною накладною № З-002373 від 04.09.2017 здійснив доставку за вказаною адресою обумовленого товару: «Чемпіон» у кількості 60 кг, «Кумулюс ДФФ в.г.» у кількості 45 кг, «Агропав Екстра» у кількості 20 л.

За змістом товарно-транспортної накладної у ній вказана довіреність вантажоодержувача товару, а саме № 55 від 04.09.2017, а також особ, яка отримала товар від перевідника ОСОБА_3 Маїс Гензелович. На накладній наявний підпис від імені вказаної особи та печатка ТОВ «Агрофірма «Гаван Плюс».

Зокрема, відповідно до довіреності № 55 від 04.09.2017, виданої ТОВ «Агрофірма «Гаван Плюс», вона надана заступнику директора Айрапетян Маїсу Гензеловичу на отримання від ТОВ «Захід Агробізнес» за рахунком-фактурою № 1936 від 04.09.2017 матеріально-товарних цінностей: «Чемпіон» у кількості 60 кг, «Кумулюс ДФФ в.г.» у кількості 45 кг, «Агропав Екстра» у кількості 20 л.

З тексту довіреності також слідує, що її підписантами від імені Відповідача вказані «керівник підприємства» та «головний бухгалтер» без зазначення прізвищ. При цьому на довіреності наявний відтиск печатки ТОВ «Агрофірма «Гаван Плюс».

Безпосередньо передача товару оформлена сторонами видатковою накладною № 2373 від 04.09.2019. Так, відповідно до неї Позивачем здійснена поставка Відповідачу наступного товару: «Чемпіон» у кількості 60 кг, вартістю 17 673 грн; «Кумулюс ДФФ в.г.» у кількості 45 кг, вартістю 2 418,75 грн; «Агропав Екстра» у кількості 20 л, вартістю 4 300 грн; а всього на загальну суму 29 270,10 грн з ПДВ.

За змістом видаткової накладної у ній вказані: довіреність Покупця товару, а саме № 55 від 04.09.2017; особу, яка отримала товар від Постачальника Айрапетян Маїс Гензелович. На накладній наявний підпис від імені вказаної особи та печатка ТОВ «Агрофірма «Гаван Плюс».

Отже, суд приходить до висновку, що Позивачем доведено шляхом надання відповідних доказів факт поставки Відповідачу обумовленого товару.

Цей висновок ґрунтується на наявності відповідних документів, які вказують на поставку та передачу товару безпосередньо Відповідачу у незалежності від достовірності і належності підпису ОСОБА_1 , оскільки всі підписи, а саме у довіреності № 55, товарно-транспортній накладній № З-002373 та видатковій накладній № 2373 візуально сприймаються як ідентичні. При цьому суд зазначає, що на всіх цих документах наявний відтиск печатки Відповідача, що вказує на обізнаність Відповідача з проведеною господарською операцією.

За обліковими даними Позивача Відповідач вказану суму станом на час звернення до суду з позовом не сплатив, а тому йому були нараховані 20 072,07 грн пені за період з 12.09.2017 по 01.10.2019, 15 015,96 грн річних за період з 12.09.2017 по 02.10.2019 та 4 390,52 грн штрафу, що складає 15 % від суми заборгованості.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Так, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими:

- «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що Відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості отриманого товару порушив взяте на себе зобов`язання та під час судового розгляду не довів зворотного.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В частинах 2 та 3 статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання» (частин 2), а «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3). Водночас, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу «якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства…».

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Так, в пункті 6.4.1. договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку прострочення сплати у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, а в пункті 6.8. передбачили можливість нарахування штрафу у розмірі 15 % від суми заборгованості.

У даному випадку Позивач нарахував пеню у сумі 20 072,07 грн, виходячи із суми заборгованості 29 270,10 грн за період з 12.09.2017 по 02.10.2019, що є правомірним.

При цьому суд констатує, що Позивачем правомірно взято за основу більший строк можливого нарахування пені, ніж встановлений положеннями частини 6 статті 232 ГК України, оскільки він сторонами у відповідності до пункту 6.5. договору необмежений.

Позивачем також нарахований штраф у сумі 4 390,52 грн, виходячи з 15 % від суми заборгованості, що є правомірним.

Водночас, судом не прийняті до уваги заперечення Відповідача щодо неможливості одночасного нарахування та стягнення штрафу і пені, оскільки як зазначено вище штраф та пеня є формами неустойки та окремими видами штрафних санкцій, а тому не є самостійними видами юридичної відповідальності. У зв`язку з цим у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Сплата річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному випадку сторонами у пункті 6.4.1. встановлений збільшений розмір процентів, а саме 25%.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу 15 015,96 грн річних за період з 12.09.2017 по 02.10.2019, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 29 270,10 грн основної заборгованості, 20 072,07 грн пені, 15 015,96 грн річних та 4 390,52 грн штрафу у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 2442 від 03.10.2019 у сумі 1 921 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван» (74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, буд. 17; ідентифікаційний код 35836889) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» (33013, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 75; ідентифікаційний код 37022936) 29 270,10 грн основної заборгованості, 20 072,07 грн пені, 15 015,96 грн річних, 4 390,52 грн штрафу та 1 921 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін