СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Справа № 905/675/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи - не з`явився;

відповідача за первісним позовом - адвокат Шипенко М.С., посвідчення №5452 від 27.03.2019 року, ордер ХВ №000049 від 12.11.2019 року;

1-ї третьої особи- не з`явився;

2-ї третьої особи за первісним позовом та позивача за позовом третьої особи - адвокат Шипенко М.С., посвідчення №5452 від 27.03.2019 року, ордер ХВ №000048 від 12.11.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Москва, Російська Федерація (вх. № 3161 Д /1-18)

на ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі №905/675/19 постановлену в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Аксьонова К.І.) повний текст якої складено 25.09.2019 року

за первісним позовом ОСОБА_1 , м. Москва, Російська Федерація

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг», м. Краматорськ

за участю

1-ї третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроламповий завод Альфа», м. Краматорськ

2-ї третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , м. Краматорськ

про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом №2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг» від 10.04.2018, відновлення становища позивача шляхом визначення складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг» у стані, що існував до внесення змін спірним рішенням загальних зборів, та скасування подальших реєстраційних дій (записів) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , м. Краматорськ

до відповідача ОСОБА_1 , м. Москва, Російська Федерація

про визнання дійсним складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг»

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі №905/675/19 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі та ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Після неправомірного виключення заявника зі складу учасників ТОВ «АС Лізинг», товариством було відчужено належну раніше заявнику частку у розмірі 50% статутного капіталу товариства - ОСОБА_2 (третя особа) та іншим учасникам товариства - ТОВ «ЕЗ Альфа».

Факт неправомірного виключення заявника зі складу ТОВ «АС Лізинг» було встановлено в процесі розгляду даної справи та відображено в рішенні господарського суду Донецької області від 29.09.2019 року, яким було визнано недійсним рішення про виключення заявника зі складу учасників товариства.

У власності товариства наявне рухоме та нерухоме майно, яке було придбано товариством, коли до складу його учасників ще було включено заявника, а третя особа не мала ніякого відношення до нього.

На зазначене нерухоме майно відповідача, а саме: земельну ділянку, будівлі та споруди, розташовані за адресою; Донецька область, м. Лиман,в рамках досудового розслідування провадження №0002947 було накладено арешт.

Третьою особою здійснюються активні дії щодо зняття цього арешту.

Так, на інтернет платформі ОЛХ у вересні 2019 року розміщено оголошення про продаж нерухомого майна - готельного комплексу бази відпочинку «Альфа», що розташований за адресою: Донецька область, с. Щурове, Лиманський район.

Заявник вважає, що третьою особою як єдиним учасником та директором ТОВ «АС Лізинг» вчиняються неправомірні дії щодо відчуження активів товариства, а саме спроби продати нерухоме майно, яке хоча й обтяжене арештом, проте з урахуванням дій третьої особи, цілком ймовірно буде звільнено з під нього.

Зазначені дії третьої особи беззаперечно свідчать про наміри з цілеспрямованого доведення товариства до банкрутства шляхом неправомірного розпродажу його рухомого та нерухомого майна, що в майбутньому безумовно призведе до проблем у здійсненні його господарської діяльності та ускладнить процедуру повернення такого майна у власність товариства. Не застосування заходів забезпечення позову у формі заборони відчужувати таке майно дозволить третій особі безперешкодно здійснити її злочинний намір та позбавити заявника реального й ефективного захисту його прав та інтересів.

Заявник вважає, що такий захід забезпечення позову як заборона до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів проводити реєстраційні дії відносно товариства щодо відчуження будь-яким способом зазначеного рухомого та нерухомого майна є обґрунтованим та адекватним.

Одночасно апелянт просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, оскільки оскаржувану ухвалу отримав лише 02.10.2019 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2019 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 року поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі; учасникам справи встановлено строк до 25.10.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України; призначено справу до розгляду на 28.10.2019 року о 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №115.

22.10.2019 року представник ОСОБА_1 , адвокат Стадник Тарас Романович звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням (вх.№ 1849, вх.№9976) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому останній просить постановити ухвалу про участь представника ОСОБА_1 - адвоката Стадника Тараса Романовича, у судовому засіданні з розгляду справи, призначеному на 28.10.2019 року о 11:30 год, у режимі відеоконференції; доручити забезпечення проведення відеоконференції господарському суду міста Києва, яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Стадника Тараса Романовича про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції - відмовлено, у зв`язку з тим, що зали відеоконференцзв`язку у господарському суду міста Києва о 11:30 год. 28.10.2019 року заброньовані для проведення інших судових засідань.

25.10.2019 року на адресу суду від відповідача ТОВ «АС Лізинг» за вх.№10101 та 28.10.2019 року електронною адресою (вх.№1886) надійшов відзив, не засвідчений електронним цифровим підписом, в якому останній просить залишити без змін ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі №905/675/19, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, який долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 13.11.2019 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроламповий завод Альфа», ОСОБА_1 , адвоката Стадник Тараса Романовича, ТОВ «АС Лізинг».

30.10.2019 року та 04.11.2019 року представник ОСОБА_1 , адвокат Стадник Тарас Романович звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням (вх.№ 1904, вх.№10248, вх.№10340) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому останній просить постановити ухвалу про участь представника ОСОБА_1 - адвоката Стадника Тараса Романовича, у судовому засіданні з розгляду справи, призначеному на 13.11.2019 року о 12:00 год, у режимі відеоконференції; доручити забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Київської області, яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи, яке відбудеться 13.11.2019 р. о 12:00 год., у залі судового засідання №131, в режимі відеоконференції; доручено господарському суду Київської області (МСП 01032, м. Київ-32, вул. Симона Петлюри , 16/108) забезпечити проведення відеоконференції у справі, розгляд якої відбудеться "13" листопада 2019 року об 12:00 год., в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

У судовому засіданні 13.11.2019 року представник відповідача за первісним позовом та 2-ї третьої особи за первісним позовом та позивача за позовом третьої особи просив залишити без змін ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судове засідання 13.11.2019 року представники позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи та 1-ї третьої особи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 28.10.2019 року та 30.10.2019 року представнику позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи та 1-ї третьої особи у справі додано витяги із сайту УДППЗ "Укрпошта": №040, №024, № 480, №463, з яких вбачається, що представником позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи отримано копію ухвали суду від 28.10.2019 року та від 30.10.2019 року - 04.11.2019 року (а.с.114,116, том 2), 1-а третя особа отримала копію ухвали від 28.10.2019 року -02.11.2019 року, копію ухвали від 30.10.2019 року - 05.11.2019 року (а.с.112,117 том 2).

Крім того, вказані ухвали суду від 28.10.2019 року та 30.10.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом та 2-ї третьої особи за первісним позовом та позивача за позовом третьої особи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

На час знаходження в провадженні господарського суду Донецької області справи №905/675/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АС Лізинг» про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом №2 загальних зборів учасників ТОВ «АС Лізинг» від 10.04.2018 року, відновлення становища позивача шляхом визначення складу учасників ТОВ «АС Лізинг» у стані, що існував до внесення змін спірним рішенням загальних зборів, та скасування подальших реєстраційних дій (записів) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та за позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами, щодо предмета спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг», 23.09.2019 від позивача за первісним позовом надійшла заява про застосування заходів забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі №905/675/19 шляхом:

- заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-кого іншого обтяження стосовно нерухомого майна тощо) нерухомого майна - земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область , м. Лиман, с. Щурове , кадастровий номер :02:000:0061, площа 1,095га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 133, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг» (ідентифікаційний код 35672242) на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1663 приватним нотаріусом КостенкоС.О.;

- заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно: шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-кого іншого обтяження стосовно нерухомого майна тощо) нерухомого майна - будівлі та споруди, що розташовані за адресою: Донецька область , м. Лиман, с . Щурове , «Альфа» база відпочинку, кадастровий номер :02:000:0061, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 133, номер об`єкта в РПВН 559086, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг» (ідентифікаційний код 35672242) на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.04.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1668 приватним нотаріусом Костенко С.О.;

- заборони державним реєстраторам та/або приватним виконавцям, а також нотаріусам та особам, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно: шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-кого іншого обтяження стосовно нерухомого майна тощо) рухомого майна (транспортних засобів): легкового автомобіля ChevroletAveoTC58U, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, VIN (номер кузову) НОМЕР_2 ; легкового автомобіля ChevroletAveoTC58U, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2007 року випуску, VIN (номер кузову) НОМЕР_4 ; легкового автомобіля Chevrolet реєстраційний номер НОМЕР_5 ; вантажний автомобіль ГАЗель, реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «АС Лізинг» (місцезнаходження: 84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ювілейна, буд. 70, ідентифікаційний код: 35672242).

В обгрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилався на вчинення учасником та директором ТОВ «АС Лізинг» ОСОБА_2 неправомірних дії щодо відчуження активів товариства, а саме: нерухомого майна, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, с. Щурове, база відпочинку «Альфа», що на його думку свідчить про цілеспрямоване доведення товариства до банкрутства шляхом неправомірного розпродажу рухомого та нерухомого майна товариства, та в майбутньому призведе до проблем у здійсненні господарської діяльності та ускладнить процедуру повернення такого майна у власність товариства.

25.09.2019 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову виходив з того, що оскільки предметом позову є вимоги немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, в заяві про забезпечення позову вказано, що на переконання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 третьою особою-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 , яка є директором та єдиним учасником ТОВ «АС Лізинг», вчиняються неправомірні дії, спрямовані на відчуження нерухомого та рухомого майна товариства та, що вказане майно товариства на даний час знаходиться під арештом, однак з урахуванням дій зацікавлених осіб щодо скасування арешту на думку заявника є ймовірність звільнення цього майна з-під арешту.

До заяви про забезпечення позову додано роздруківку скріншоту оголошення на сайті www.olx.ua про продаж готельного комплексу бази відпочинку «Альфа», розташованого за адресою: Донецька область , м. Лиман, с . Щурове .

Відповідач за первісним позовом посилається на непричетність посадових осіб ТОВ «АС Лізинг» до розміщення на сайті www.olx.ua оголошення щодо продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, с. Щурове, база відпочинку «Альфа», та зазначає на штучне створення вказаного оголошення невідомою особою з метою намагання накласти арешт на майно товариства за відсутності для цього підстав; вказує на те, що при розміщенні оголошення адміністрацією сайта не вимагається підтвердження прав на майно, що виставляється на продаж; телефон, зазначений в оголошенні як контактний, є неактивним.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, зокрема, роздруківки скріншоту оголошення на сайті www.olx.ua про продаж готельного комплексу бази відпочинку «Альфа», господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність твердження позивача про вчинення посадовими особами або засновником ТОВ «АС Лізинг» дій з метою відчуження належного товариству нерухомого майна.

Загальновідомою є обставина, що будь-яка особа може розмістити в мережі Інтернет будь-яке повідомлення щодо продажу будь-якого майна, навіть якщо вона і не є його власником, оскільки існує вільний доступ до мережі Інтернет.

При цьому, сайт OLX не є офіційною платформою купівлі-продажу нерухомості, де перевіряється право власності продавця на майно, будь-якого роду обтяження щодо цього майна, можливості відчуження тощо.

На офіційному сайті https://www.olx.ua/uk/ є текст «угоди користувачів сайту», відповідно до умов якої компанія не може контролювати достовірність інформації, яка розміщується користувачами в оголошеннях, компанія не несе відповідальності за будь-які збитки, завдані в результаті вчинення правочину, або неналежної поведінки будь-якої зі сторін угоди; якість, безпека, законність і відповідність товару або послуги їх опису, а також можливість користувача продати або придбати товар/послугу знаходяться поза контролем компанії.

Господарським судом першої інстанції вірно вказано на те, що надані позивачем роздруківки оголошення, з урахуванням заперечень відповідача щодо розміщення товариством та його посадовими особами таких оголошень не можуть бути розцінені як підтвердження наміру відповідача або 2-ї третьої особи здійснити реалізацію належного відповідачу майна, оскільки не містять відомостей, що оголошення розміщено саме посадовими особами ТОВ «АС Лізинг» або учасником товариства Воробйовою І.В., а тому не є можливим в межах розгляду заяви про забезпечення позову встановити, ким саме розміщені оголошення про продаж майна, та встановити достовірність зазначеної інформації та дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не було належним чином, з посиланням на відповідні докази, доведено факту вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта, щодо того, що третьою особою як єдиним учасником та директором товариства вчиняються неправомірні дії щодо відчуження активів товариства, а саме спроби продати нерухоме майно, яке хоча й обтяжене арештом, проте з урахуванням дій третьої особи, цілком ймовірно буде звільнено з під нього, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами в розумінні ст.ст.76-79 ГПК України.

Також, господарський суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги посилання заявника на вчинення неправомірних дій щодо відчуження активів відповідача, погіршення фінансового стану юридичної особи та доведення його до стійкої неплатоспроможності, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки висновок про вчинення дій щодо відчуження рухомого майна товариства є припущенням заявника без будь-яких доведених обґрунтувань.

Господарський суд першої інстанції вірно зазначив, що заявляючи вимогу про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого та рухомого майна відповідача, позивачем не доведено належними доказами наявності зв`язку між таким заходом забезпечення позову і предметом спору, яким є оскарження рішення загальних зборів про виключення позивача зі складу учасників відповідача та відновлення його становища як учасника ТОВ «АС Лізинг».

Так, в обґрунтування позову заявник посилається на те, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «АС Лізинг», оформленим протоколом №2 від 10.04.2018 року, ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників товариства, після чого відбулось відчуження належної йому частки в статутному капіталі третій особі.

Разом з тим, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.04.2018 року за №3002686 проведено відповідну державну реєстрацію наведених змін щодо ТОВ «АС Лізінг», зміна складу або інформації про засновників.

Господарським судом першої інстанції вірно вказано на те, що за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час розгляду справи судом єдиним учасником ТОВ «АС Лізинг» та директором відповідача є третя особа ОСОБА_2 ; у зв`язку з відчуженням часток у статутному капіталі ТОВ «АС Лізинг» третій особі ОСОБА_2 та зміною керівника товариства проведено державну реєстрацію змін до установчих документів відповідача 17.12.2018 року за №4002686 (зміна складу або інформації про засновників); 19.12.2018 року за №5002686 (інші зміни); 19.12.2018 року за №6002686 (зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів).

Господарський суд першої інстанції вірно вказав на безпідставність посилань заявника на те, що невжиття такого заходу призведе до неможливості позивача захистити та поновити свої права в межах одного судового провадження у даній справі з причини наявності на час звернення позивача до суду з позовом про оскарження рішення загальних зборів про виключення його зі складу товариства рішень про відчуження часток у статутному капіталі товариства попереднім учасником відповідача на користь третьої особи.

Подальші рішення загальних зборів товариства, на підставі яких відбулось відчуження часток в статутному капіталі відповідача, як і договори відчуження корпоративних прав на користь третьої особи у статутному капіталі відповідача не входить до предмету позовних вимог, отже, обставини щодо законності придбання наступним набувачем часток в статутному капіталі товариства не є обставинами, які досліджуються під час розгляду справи №905/675/19.

А тому, застосування заходів забезпечення позову щодо заборони проведення реєстраційних дій в межах спірного рішення загальних зборів ТОВ «АС Лізінг» не призведе до правових наслідків та досягнення мети забезпечення позову з причини відсутності зв`язку між таким заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта на те, що господарським судом першої інстанції не було враховано, що дії третьої особи беззаперечно свідчать про наміри з цілеспрямованого приведення товариства до банкрутства шляхом неправомірного розпродажу його рухомого та нерухомого майна, що в майбутньому безумовно призведе до проблем у здійсненні його господарської діяльності та ускладнить процедуру повернення такого майна у власність товариства, а не застосування заходів забезпечення позову у формі заборони відчужувати таке майно дозволить третій особі безперешкодно здійснити її злочинний намір позбавити заявника реального й ефективного захисту його прав та інтересів.

Відповідно до ст.136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення або настання інших несприятливих наслідків для заявника без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В немайнових спорах суд має дослідити, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Колегія суддів враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.139 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2019 року у справі №905/675/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.11.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя Н.М. Пелипенко