ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.11.2019 м. Ужгород Справа № 907/513/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Агро Добробут", смт. Катеринопіль Черкаської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Токара Василя Михайловича, смт. Тересва Закарпатської області

про стягнення 27550,00 грн.

секретар судового засідання - Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача -

від відповідача -

Судові процедури.

Позивач звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця Токара Василя Михайловича з вимогою про стягнення 27550,00 грн. передоплати за Договором поставки №17622 від 22.05.2019 внаслідок невиконання ним взятого на себе зобов`язання, на підставі ст. ст. 530, 612, 693 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 265 ГК України.

При зверненні з позовом заявник подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 1921,00 грн. сплаченого судового збору та 5000,00 грн. на оплату правової допомоги.

Ухвалою суду від 28.08.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків. Після усунення недоліків ухвалою суду від 11.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження в викликом сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач подав відзив на позов; позивач- відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 02.10.2019 розгляд по суті було відкладено на 23.10.2019. В засіданні суду 23.10.2019 за згодою сторін оголошувалась перерва до 12.11.2019 до 12:00год.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем - фізичною особою-підприємцем Токарем Василем Михайловичем зобов`язань зі своєчасного виготовлення та передачі товару за договором поставки № 17662 від 22.05.2019 року, внаслідок чого ним заявлено вимогу про повернення коштів, внесених як передоплата. В добровільному порядку така вимога відповідачем задоволена не була.

Заперечення відповідача.

Відповідач не погоджується з твердженням що замовлену альтанку не було своєчасно виготовлено та поставлено, оскільки розділом 3 укладеного між сторонами Договору передбачено, що доставка товару здійснюється за рахунок Покупця до складу Покупця.

Факт вчасного виготовлення підтверджує перепискою щодо виявлених недоліків, які в подальшому були ним усунуті, а тому твердження про необізнаність про готовність товару аж до моменту отримання відповіді на претензію(16.08.2019) вважає безпідставним.

Замовлена позивачем альтанка відноситься до товару індивідуального замовлення, виготовлена за розмірами Покупця, що підтверджується змістом переписки та наданим замовником кресленням, виставленим до оплати рахунком, які передували укладенню договору та подальшим уточненням у процесі переписки після виготовлення замовленого товару.

Вважає, що між Позивачем та Відповідачем мало місце укладення договору на відстані і відповідно до положень п. 3 ч.5 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не має права розірвати договір, укладений на відстані, якщо договір стосується виготовлення або переробки товару на замовлення споживача, тобто якщо товар не може бути проданий іншим особам або може бути проданий лише з істотними фінансовими втратами для продавця (виконавця).

Заперечення на відзив

Виготовлення товару із недоліками не є належним та вчасним виконанням зобов`язання.

Переписка сторін у програмах обміну інформацією «Viber» не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки зазначене листування не містить інформації щодо предмета доказування, неможливо ідентифікувати осіб, що здійснюють переписку, до того ж, наявна технічна можливість здійснення зміни зазначеної інформації.

Норма ч. 2 ст. 693 ЦК України встановлює право Позивача вимагати від Відповідача повернення суми попередньої оплати, що за своїм змістом є правом Позивача на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання Відповідача перед Позивачем по поставці Товару і виникає нове грошове зобов`язання. Саме тому, вважає в його діях відсутні порушення положення ст. 173 ГК України.

Дія Закону України "Про захист прав споживачів" не поширюється на правовідносини сторін у спорі; оскільки їх учасниками виступають суб`єкти господарської діяльності.

Фактичні обставини справи.

Між Приватним підприємством "Агро Добробут" (покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Токарем Василем Михайловичем (постачальник) 22.05.2019 було укладено договір поставки №17662 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався виготовити та поставити товар - бесідку по проекту клієнта з покраскою, без меблів та вагонку, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити меблі.

Згідно з п. 3.1.1 Договору сторони погодили термін виготовлення - 35 робочих днів з дня отримання передплати.

У разі ж виявлення дефектів поставленого товару, недостачі, невідповідності асортименту, постачальник зобов`язується здійснити допоставку товару/заміну асортименту замінити дефектний товар або усунути недоліки товару або надати покупцю відповідні засоби для усунення дефекту або іншим способом відшкодувати вартість дефекту за домовленістю сторін (пункт 3.3 Договору).

Відповідно до розділу 4 Договору загальна вартість товару складає 55100грн. При цьому, оплата товару покупцем здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури постачальника на умовах часткової передплати у розмірі 27550 грн. Решта суми, а саме: 27550 грн. покупець зобов`язався сплатити на рахунок постачальника перед відгрузкою зі складу, або готівкою при отриманні замовлення, якщо є можливість бути присутнім представнику постачальника при відгрузці; але після того, як постачальний передасть покупцю повний фотозвіт готового виробу; або грошовим переказом, перевізнику «Нова Пошта» та «Інтайм».

На виконання умов Договору 22.05.2019 позивачем здійснено перший платіж у розмірі 27550 грн.

З огляду на положення пункту 3.1.1 Договору, відповідач зобов`язаний був виготовити та поставити обумовлений у договорі товар у строк до 12.07.2019 включно (35 робочих днів з моменту оплати першого платежу).

Як стверджує відповідач, та не заперечує позивач, у визначений Договором строк товар відповідачем був виготовлений, однак, з недоліками, внаслідок чого переданий покупцю не був. Таким чином, свої зобов`язання відповідачем належним чином виконано не було.

При цьому, доказів погодження порядку та строку для усунення таких недоліків сторонами суду подано не було.

Посилаючись на положення ст. 693 Цивільного кодексу України Товариство направило відповідачу лист з вимогою негайно повернути сплачену покупцем суму попередньої оплати.

Відповідачем вказана вимога задоволена не була. Натомість, відповіддю на неї підприємець звернув увагу на те, що виявлені при прийнятті товару недоліки були усунуті ним протягом чотирьох днів, відтак, товар готовий до відправки замовнику.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 3.1.1 Договору встановлено, що товар повинен бути виготовлений та поставлений в строк -35 робочий днів з моменту внесення передоплати.

Доказів належного виконання зобов`язання, а саме: виготовлення та поставки замовленого позивачем товару, матеріали справи не містять. Не подано також доказів погодження сторонами нових умов договору, як от укладення додаткової угоди, яка б регулювала порядок, строки та умови усунення виявлених недоліків.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Скориставшись регламентованим вказаною статтею правом вимагати повернення суми попередньої оплати, позивач звернувся 02.08.2019 до відповідача з вимогою №535 від 02.08.2019 повернути сплачену покупцем суму попередньої оплати.

Вказана вимога виконана не була, факт чого відповідачем не заперечується.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 27550,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом..

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 27550,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаний закон регулює відносини між споживачами товарів, тобто фізичними особами, які придбавають, замовляють, використовують або мають намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника ( п. 22 ч. 1ст. 1 Закону) робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Сторонами ж у спорі є товариство та фізична особа-підприємець.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З наведених норм слід дійти висновку, що норми законодавства про захист прав споживачів не розповсюджуються на суб`єктів господарювання.

Суд погоджується також з доводами позивача про недопустимість та неналежність та недопустимість поданих відповідачем доказів - роздруківки переписки, оскільки зазначене листування не містить інформації щодо предмета доказування, неможливо ідентифікувати осіб, що здійснюють переписку, до того ж, наявна технічна можливість здійснення зміни зазначеної інформації.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідача покладається 1921 грн. витрат на оплату судового збору.

При зверненні з позовом позивачем подано орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач планував понести. Окрім судового збору, позивач зазначає і витрати на правову допомогу, яка попередньо оцінювалась ним у 5000,00 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на відсутність будь-яких доказів, якими би підтверджувався вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу (як от Договору про надання правничої допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом тощо), який сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суд не розподіляє судові витрати в цій частині.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Токара Василя Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Агро Добробут"(20500, Черкаська обл., смт. Катеринопіль, вул. Чорновола, буд. 41, ) 27550 грн(двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень) передоплати, а також 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2019

Суддя Андрейчук Л.В.