ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. Справа№ 910/7181/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.08.2019

у справі № 910/7181/19 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія

"Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Брокбізнес"

про відшкодування 13 480, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення в порядку регресу суми 13 480,00 грн., відшкодування виплаченого у зв`язку з ДТП 12.10.2018, що сталась з вини страхувальника відповідача за полісом № АК/8220476.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином було виконано взяті на себе зобов`язання за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8220476 з виплати страхового відшкодування, фактичний розмір завданої власнику автомобіля страхувальника позивача шкоди, право вимоги отримання відшкодування якої ним набуто, становить 39 850,00 грн., однак відповідачем здійснено відшкодування у сумі 26370,00 грн., недоплата складає 13480,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі №910/7181/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції виходив з встановлених обставин відсутності підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування заявленої до стягнення заборгованості, яка становить 13 480,00 грн., враховуючи, що ПАТ "СК "Брокбізнес" було виконано своє зобов`язання перед позивачем у розмірі 26 370,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Апелянт посилається на те, що поданий відповідачем витяг з програми «Audatex» не відповідає вимогам ГПК України щодо допустимості, достовірності та достатності. Крім того, наданий відповідачем розрахунок коефіцієнту фізичного зносу КТЗ взагалі не є допустимим доказом у справі та може бути взятий до уваги судом при вирішенні даного спору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Водночас повністю підтримує рішення суду першої інстанції вважає його законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі №910/7181/19; ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 267 Господарського процесуального кодексу України правами протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 11.07.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (позивач) та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06-ТК/АМ4866772, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Тоуоtа", державний № НОМЕР_1 .

12.10.2018 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota", державний № НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Renault", державний № НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно постанови Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2018 у справі № 367/7370/18, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК "Альфа-Гарант" із заявою про настання страхового випадку, а також надала усі необхідні документи для виплати страхового відшкодування на її користь.

26.10.2018 позивач за платіжним дорученням № ID-111338 від 26.10.2018 на підставі страхового акта № СТ/18/0261 від 26.10.2018 відповідно до рахунку-фактури № 00468 від 17.10.2018, Акту виконаних робіт № 00468 від 15.11.2018 перерахував на рахунок відповідача 39 850,00 грн. відшкодування.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 39 850,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки Управління патрульної поліції у місті Києві про дорожньо-транспортну пригоду № 556162 та постанови Ірпінського міського суду від 02.07.2018 у справі № 367/7370/18 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль "Renault", державний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля "Toyota", державний номер НОМЕР_1 , належав ОСОБА_1 та знаходився під керуванням ОСОБА_2 , а доказів незаконного заволодіння останнім таким транспортним засобом матеріали справи не містять.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем "Renault", державний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_3 не спростована учасниками справи та встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Renault", державний номер НОМЕР_2 була застрахована ПАТ "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8220476, що не заперечується відповідачем.

20.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою за вих. № 5699 від 20.11. із регресною вимогою, в якій просив протягом 5 робочих днів з дня отримання даної претензії здійснити переказ суми компенсації витрат у розмірі 39 850,00 грн. на рахунок ПАТ "СК "Альфа-Гарант".

За наслідками розгляду вказаної претензії відповідачем було здійснено власний розрахунок страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу за полісом №АК/8220476, та сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 26 370,00 грн., що підтверджується доданим до позову платіжним дорученням № 10558 від 25.03.2019 на суму 26 370,00 грн.

В свою чергу позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення доплати суми 13 480,00 грн. відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування відповідно до рахунку-фактури № 00468 від 17.10.2018 та Акту виконаних робіт № 00468 від 15.11.2018 на суму 39850,00 грн., складених ФОП ОСОБА_4 , про що зазначено в страховому акті № СТ/18/0261 від 26.10.2018 та розрахунку страхового відшкодування.

При цьому, позивачем бралося значення коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0%, так як останнім призюмувалося, що автомобілю "Toyota", державний номер НОМЕР_1 , менш ніж 7 років і він не містить аварійних та корозійних пошкоджень його складових частин, немає слідів відновлювального ремонту кузова.

В той же час, заперечуючи проти позовних вимог у поданому до суду відзиві відповідачем вказується на те, що здійснюючи розрахунок страхового відшкодування не було прийнято до уваги наявну в комп`ютерній програмі для складання ремонтних калькуляцій AUDATEX інформацію про те, що автомобіль "Toyota", державний номер НОМЕР_1 вже був пошкоджений в ДТП неодноразово, до його пошкодження при спірній ДТП, тобто вже ремонтувався, на підтвердження чого надано відповідні витяги з вказаної програми.

Наведене, на думку відповідача, в силу приписів п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - "Методика") унеможливлює застосування значення коефіцієнту фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, оскільки складові частини автомобіля "Toyota", державний номер НОМЕР_1 , мають сліди відновлювального ремонту.

Так, за змістом п.п. 7.36-7.39 Методики ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за визначеною формулою з урахуванням ціни нової складової частини та коефіцієнта фізичного зносу. Значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З огляду на викладені положення вбачається, що при визначенні вартості окремої складової частини транспортного засобу, строк експлуатації якої не перевищує 7 років - для інших легкових КТЗ; значення коефіцієнта фізичного зносу не приймається таким, що дорівнює нулю, зокрема, у випадку якщо відповідна складова частина кузова відновлювалася ремонтом або має корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначення розміру збитків на підставі ремонтної калькуляції, складеній на основі комп`ютерної програми Audatex, не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність, оскільки комп`ютерна програма Audatex рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Отже, в даному випадку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доданими відповідачем до матеріалів справи документами (в т.ч. роздруківками витягів з комп`ютерної програми для складання ремонтних калькуляцій AUDATEX) підтверджується, що автомобіль "Toyota", державний номер НОМЕР_1 до його пошкодження при спірній ДТП, вже ремонтувався, зокрема, мало місце відновлення складових частин.

Судом першої інстанції здійснено співставлення пошкоджень автомобіля в ДТП 12.10.2018 з наданими відповідачем роздруківками і встановлено наявність деталей та складових частин автомобіля, які дійсно попередньо були замінені/відремонтовані. Колегія суддів погоджується з даними висновками суду.

Таким чином, застосування коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0% при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля "Toyota", державний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження при спірній ДТП, не відповідає приписам п.п. 7.36-7.39 Методики, оскільки складові частини кузова такого транспортного засобу вже відновлювалися ремонтом до настання відповідної події.

Позивач не довів існування правових підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, в порядку, визначеному п. 7.40 Методики.

При цьому, відповідачем було долучено до матеріалів справи дослідження аварійного комісара Виноградова Андрія Сергійовича (свідоцтво №КС-014 від 07.07.2016), відповідно до якого оцінювачем було надано висновок про необхідність застосування коефіцієнту фізичного зносу 0,52, з урахуванням попереднього ремонту складових частин автомобіля.

Згідно розрахунку відповідача, ним здійснено розрахунок страхового відшкодування, з урахуванням 0,52 коефіцієнту фізичного зносу та 1000,00 грн. франшизи за полісом, що становить 26 370,00 грн., що є обґрунтованим.

Відповідачем здійснено її відшкодування на користь позивача, у розмірі 26 370,00 грн., тобто виконано свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі.

Заперечення апелянта стосовно того, що вчинений аварійним комісаром Виноградовим А. С. розрахунок коефіцієнту фізичного зносу КТЗ не є допустимим доказом, відхиляється колегією суддів, оскільки відповідно до п. 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Таким чином, оскільки позивачем належними засобами доказування не спростовано доводи та аргументи відповідача щодо попереднього відновлення автомобіля "Toyota", державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування заявленої до стягнення заборгованості, яка становить 13 480,00 грн., враховуючи, що ПАТ "СК "Брокбізнес" було виконано своє зобов`язання перед позивачем у розмірі 26 370,00 грн., відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7181/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7181/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі №910/7181/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/7181/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова