РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

05.11.2019Справа № 910/10220/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомЗаступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
доПриватного акціонерного товариства «Астра Люкс»
простягнення 217 407,58 грн. штрафних санкцій

Представники учасників справи:
від позивача Гогія Ю.С., посвідчення № НОМЕР_2 від 12.06.2019;

прокурор Козлов А.І., посвідчення № 039076 від 12.01.2016;

від відповідача Кузнецов І.С., адвокат за довіреністю від 15.10.2019;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі позивач, ВЧ НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» (далі відповідач, ПрАТ «Астра Люкс») про стягнення штрафних санкцій у розмірі 217 407,58 грн., з яких 97 279,70 грн. пеня та 120 127,88 грн. штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на закупівлю кітеля та спідниці № 162-18 від 29.03.2018, Договору на закупівлю кітеля та штанів чоловічих № 163-18 від 29.03.2018 та Договором на закупівлю штанів жіночих № 164-18 від 29.03.2018 в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2019 позовну заяву Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без руху та встановлено прокурору та позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.08.2019 через загальний відділ діловодства суду від Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) надійшли докази усунення недоліків позовної заяви, розглянувши які суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 відкрито провадження у справі № 910/10220/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.09.2019.

18.09.2019 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує з підстав того, що прострочення поставки частини товару по Договорах відбулось внаслідок стислих строків поставки, оскільки договори було укладено 29.03.2018, а перші поставки за ними мали відбутися вже 16.04.2018, тобто за доводами відповідача незначна затримка поставки товарів була вимушеною об`єктивною обставинами.

Крім цього, відповідач, посилаючись на завищення розміру штрафних санкцій, просить зменшити їх на 50%.

У судовому засіданні 19.09.2019, судом відповідно до ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 01.10.2019.

26.09.2019 до загального відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач проти доводів відповідача заперечує, вказуючи на те, що станом на момент укладення договорів останньому було відомо про строки поставки, визначені ними.

При цьому, за доводами позивача, під час дії договорів відповідач з жодними зверненнями щодо продовження строків поставки товарів не звертався, як і не надав доказів настання об`єктивних обставин, які нібито змусили відповідача допустити прострочення з поставки товарів за договорами.

Також 26.09.2019 до загального відділу діловодства суду від прокурора надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній проти зменшення розміру штрафних санкцій заперечив.

01.10.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив відкласти підготовче засідання на 22.10.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 01.10.2019.

22.10.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив продовжити строк підготовчого провадження та на підставі ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголосити перерву до 05.11.2019.

28.10.2019 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені та клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 90%.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач вказує на те, що у період виконання спірних договорів він мав з замовником сектору Державного бюджету України щонайменше ще 6 аналогічних договорів, прострочення за якими не допускалось, з огляду на що відповідач позиціонується як добросовісний постачальник.

Також відповідач вказує, що забезпечення виконання поставки товару за спірними договорами здійснювалось за його власні кошти, оскільки жодної передоплати за замовлення відповідачем не отримувалося.

При цьому, за доводами відповідача, незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси.

04.11.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу.

Так, заперечуючи проти зазначеного клопотання, позивач зазначає, що подані відповідачем копії договорів та видаткових накладних до них, укладених з військовими частинами Збройних сил України, жодним чином не стосуються зобов`язань за договорами, укладеними з позивачем, а отже, не можуть розцінюватися як належні докази, оскільки вони не входять до предмета доказування у даній справі.

У судовому засіданні 05.11.2019 представником відповідача подано письмові пояснення щодо правомірності заявлення клопотання про зменшення пені та штрафу.

У підготовче судове засідання 08.01.2019 з`явились представники учасників справи та надали суду письмові заяви про надання згоди розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, за результатами підготовчого засідання суд дійшов висновку про закриття останнього та призначення справи № 910/10220/19 до судового розгляду по суті у той самий день (після закінчення підготовчого засідання), про що судом постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні 05.11.2019 проти клопотання відповідача по зменшення розміру пені та штрафу заперечив та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в той же час, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив задовольнити подане клопотання про зменшення розміру пені та штрафу.

У судовому засіданні 05.11.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2018 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ПрАТ «Астра Люкс» (постачальник) було укладено Договір на закупівлю кітеля та спідниці № 162-18 (далі Договір 1), Договір на закупівлю кітеля та штанів чоловічих № 163-18 (далі Договір 2) та Договір на закупівлю штанів жіночих № 164-18 (далі Договір 3) за умовами п. 1.1 яких постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовникові товари, зазначені в специфікації (Додаток 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2 Договорів визначено найменування (номенклатура, асортимент) товару, а саме: кітель, спідниця, штани чоловічі (18110000-3) та штани жіночі (18234000-8). Кількість товарів в асортименті та цінами згідно специфікації.

Ціна договору 1 становить 1 365 780,00 грн., в тому числі ПДВ 227 630,00 грн., договору 2 4 708 620,00 грн. в тому числі ПДВ 784 770,00 грн. та договору 3 790 050,00 грн., в тому числі ПДВ 131 675,00 грн. (п. 3.1 Договорів).

Відповідно до п. 4.1 Договорів розрахунки проводяться шляхом оплати замовником впродовж 30 робочих днів після доставки товарів та пред`явлення постачальником рахунка на оплату послуг (далі рахунок) та після підписання сторонами накладної.

Згідно з п. 5.1 Договорів постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору. Заявка здійснюється шляхом надіслання електронного листа з адреси замовника ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу постачальника . Кінцевий термін поставки товару за договорами 1, 3 200 комплектів до 16.04.2018, 300 комплектів до 02.07.2018, а за договором 2 - 200 комплектів до 16.04.2018, 300 комплектів до 01.07.2018.

Доставка товару здійснюється транспортом постачальника. Поставка та передача товарів замовнику на умовах DDP (відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010 року). За адресою замовника (п. 5.2 Договорів).

Пунктом 5.4 Договорів визначено, що прийняття товарів замовником за кількістю та якістю оформлюється актом на підставі видаткової накладної, який повинен бути складений у день приймання продукції.

Відповідно до п.п. 6.1.1 Договорів замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а постачальник, у свою чергу, відповідно до п.п. 6.3.1 Договорів зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Договори, згідно умов п. 10.1 набирають чинності з моменту підписання його уповноваженими на те сторонами та діють до 31.12.2018 року.

Як зазначає прокурор, ПрАТ «Астра Люкс» у період з 16.04.2018 по 27.08.2018 здійснило поставку товару, обумовленого договорами, а саме:

- на підставі видаткової накладної № 101 від 16.04.2018 на суму 341 445,00 грн., видаткової накладної № 102 від 16.04.2018 на суму 204 867,00 грн., видаткової накладної № 159 від 31.05.2018 на суму 341 445,00 грн., видаткової накладної № 183 від 01.07.2018 та видаткової накладної № 284 від 27.08.2018 на суму 341 445,00 грн., відповідачем на виконання умов договору № 162-18 від 29.03.2018 поставлено кітель та спідницю (ДК-021-2015:) у загальній кількості 500 шт.;

- на підставі видаткової накладної № 104 від 16.04.2018 на суму 1 026 479,16 грн., видаткової накладної № 103 від 16.04.2018 на суму 543 060,84 грн., видаткової накладної № 158 від 31.05.2018 на суму 298 212,60 грн., видаткової накладної № 182 від 01.07.2018 на суму 784 770,00 грн., видаткової накладної № 193 від 26.06.2018 на суму 878 942,40 грн. та видаткової накладної № 285 від 27.08.2018 на суму 1 177 155,00 грн., відповідачем на виконання договору № 163-18 від 29.03.2018 поставлено кітель та штани чоловічі (ДК-021-2015:) у загальній кількості 1 500 шт.;

- на підставі видаткової накладної № 105 від 16.04.2018 на суму 197 512,50 грн., видаткової накладної № 106 від 16.04.2018 на суму 118 507,50 грн., видаткової накладної № 157 від 31.05.2018 на суму 197 512,50 грн., видаткової накладної № 181 від 01.07.2018 на суму 79 005,00 грн. та видаткової накладної № 286 від 27.08.2018 на суму 197 512,50 грн., відповідачем на виконання умов договору № 164-18 від 29.03.2018 поставлено штани жіночі (ДК-021-2015:18234000-8) у загальній кількості 500 шт.

У той же час, за доводами прокурора, відповідачем поставка товару була здійснена з порушенням строків встановлених договорами, зокрема, на 56 днів в частині поставки 125 комплектів кітелів та спідниць за договором № 162-18, на 57 днів в частині поставки 375 комплектів кітелів та штанів чоловічих за договором № 163-18 та на 56 днів в частині поставки 125 комплектів штанів жіночих за договором № 164-18.

Отже, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, всупереч умовам договорів, належним чином не виконав свого обов`язку щодо своєчасної поставки товару, внаслідок чого останньому на підставі п. 7.2 договору були нараховані штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 120 127,88 грн. та пені у розмірі 97 279,70 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 статті Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч. 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Отже, прокурор - це особливий суб`єкт судового процесу, участь у якому викликана необхідністю виконання конституційної функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Порядок участі прокурора у розгляді справи визначений статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У даному випадку, подання даної позовної заяви прокурором в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 обґрунтовано винятково захистом інтересів держави, оскільки останньою, незважаючи на те, що ПрАТ «Астра Люкс» неналежним чином виконано умови договорів не здійснено належних правових заходів для усунення порушень економічних інтересів держави.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Військової частини НОМЕР_1 в суді.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між Військовою частиною НОМЕР_1 та ПрАТ «Астра Люкс» було укладено Договір на закупівлю кітеля та спідниці № 162-18, Договір на закупівлю кітеля та штанів чоловічих № 163-18 та Договір на закупівлю штанів жіночих № 164-18 за умовами п. 1.1 яких постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовникові товари, зазначені в специфікації (Додаток 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.1 Договорів передбачено, що кінцевим терміном поставки товару за договорами № 162-18, № 164-18 є 200 комплектів до 16.04.2018, 300 комплектів до 02.07.2018, а за договором № 163-18 - 200 комплектів до 16.04.2018, 300 комплектів до 01.07.2018.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено поставку товару на загальну суму 6 864 450,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 101 від 16.04.2018 на суму 341 445,00 грн., видаткової накладної № 102 від 16.04.2018 на суму 204 867,00 грн., видаткової накладної № 159 від 31.05.2018 на суму 341 445,00 грн., видаткової накладної № 183 від 01.07.2018 та видаткової накладної № 284 від 27.08.2018 на суму 341 445,00 грн., складених на виконання договору № 162-18 від 29.03.2018;

- № 104 від 16.04.2018 на суму 1 026 479,16 грн., видаткової накладної № 103 від 16.04.2018 на суму 543 060,84 грн., видаткової накладної № 158 від 31.05.2018 на суму 298 212,60 грн., видаткової накладної № 182 від 01.07.2018 на суму 784 770,00 грн., видаткової накладної № 193 від 26.06.2018 на суму 878 942,40 грн. та видаткової накладної № 285 від 27.08.2018 на суму 1 177 155,00 грн., складених на виконання договору № 163-18 від 29.03.2018;

- № 105 від 16.04.2018 на суму 197 512,50 грн., видаткової накладної № 106 від 16.04.2018 на суму 118 507,50 грн., видаткової накладної № 157 від 31.05.2018 на суму 197 512,50 грн., видаткової накладної № 181 від 01.07.2018 на суму 79 005,00 грн. та видаткової накладної № 286 від 27.08.2018 на суму 197 512,50 грн., складених на виконання умов договору № 164-18 від 29.03.2018.

Оскільки умовами договорів № 162-18, № 164-18 встановлено, що 200 комплектів кітеля, спідниці та штанів жіночих повинні бути поставлені до 16.04.2018, 300 комплектів до 02.07.2018, а за договором № 163-18 - 200 комплектів кітеля та штанів чоловічих до 16.04.2018, 300 комплектів до 01.07.2018, то відповідач допустив прострочення поставки товару на суму 341 445,00 грн. на 56 днів, на суму 1 177 155,00 грн. на 57 днів та 197 512,50 грн. на 56 днів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договорами № 162-18, № 163-18, № 164-18 щодо постачання кітеля, спідниці, штанів жіночих та чоловічих належним чином доведений, підтверджений матеріалами справи та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов`язання - порушення строків постачання товару.

Пунктом 7.2 Договорів сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів з бюджетні кошти постачальник (відповідно до ч. 2 ст. 231 ГКУ) сплачує замовнику штрафні санкції, пеню у розмірі 0,1% від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 № 3-24гс12, від 09.04.2012 № 3-88гс11 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем, у розмірі 120 127,88 грн., суд встановив, що він є вірним, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у загальному розмірі 97 279,70 грн. за загальний період прострочення з 01.07.2018 по 27.08.2018 на суму 1 177 155,00 грн., з 02.07.2018 по 27.08.2018 на суму 341 445,00 грн. та з 02.07.2018 по 27.08.2018 на суму 197 512,50 грн.

Проте, суд здійснює перерахунок заявленої до стягнення пені з наступних підстав.

Так, за приписами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм законодавства, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

При цьому, у ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Проте, заявником не враховано, що 01.07.2018 було вихідним днем (неділя), а отже, останній день строку поставки товару за договором №163-18 на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України переноситься на 02.07.2018.

За таких обставин, правомірним є нарахування пені за договором № 163-18 з 03.07.2018, за договором № 162-18 з 03.07.2018 та за договором № 164-18 з 03.07.2018.

У той же час, як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідачем було заявлено про застосування до нарахованої пені спеціального строку позовної давності, щодо чого також відсутні заперечення позивача у відповіді на відзив.

Крім цього, заява про застосування строку позовної давності у формі єдиного документа була подана відповідачем 28.10.2019.

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013).

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом 30.07.2019, при цьому, заявлена до стягнення пеня за прострочення поставки товару була нарахована останнім з 01.07.2018 на суму 1 177155,00 грн., з 02.07.2018 на суму 341 445,00 грн. та з 02.07.2018 на суму 197 512,50 грн., тобто, у даному випадку має місце сплив спеціальної позовної давності, що передбачений ст. 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, позовні вимоги заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на пропуск спеціального строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі.

Отже, здійснивши власний перерахунок пені (з урахуванням вірного періоду нарахування та строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем), суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення пені в розмірі 48 051,15 грн.

Водночас, 28.10.19 відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, яке обґрунтовано тим, що з урахуванням значного обсягу замовлень, прострочення відповідача з поставки товару за договорами було незначним та не потягнуло за собою будь-яких негативних наслідків ані для позивача, ані для третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Судом перевірено наведені у позовній заяві розрахунки штрафних санкцій та встановлено, що вони відповідають вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам договору.

Разом з тим, при розгляді даного спору суд вбачає наявність обставин, з якими закон пов`язує право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом враховано те, що поставка товару за договорами була здійснена відповідачем у повному обсязі з незначним терміном прострочення, який в результаті без жодних претензій та зауважень щодо якості та кількості був прийнятий та оплачений позивачем, а також відсутність доказів завдання позивачу збитків за порушення строків поставки товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 20%, а саме суми пені до 38 440,92 грн. та штрафу до 96 102,30 грн.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд повідомляє, що судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі, оскільки позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення пені та штрафу, а зменшення судом їх розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) покладається на відповідача без урахування зменшення такої неустойки.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» (03061, м. Київ, вул. Бориславська, 54; ідентифікаційний код 19255777) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (02121, м. Київ, вул. Світла, 6; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) пеню у розмірі 38 440 (тридцять вісім тисяч чотириста сорок) грн. 92 коп., штраф у розмірі 96 102 (дев`яносто шість тисяч сто дві) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 68 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2019.

Суддя О.Г. Удалова