РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2019Справа № 910/8812/18
За позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"

до відповідача 1: Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

відповідача 2: Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

відповідача 3: Державної казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про стягнення 965 384,74 грн.

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - Мазур Г.І. - представник

від відповідача 2 не з`явився

від відповідача 3 не з`явився

від третьої особи не з`явився

Суть спору:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення 965 384,74 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що державним виконавцем було незаконно, всупереч положенням Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", списано з рахунку Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" грошові кошти в сумі 965 384,74 грн. в межах виконавчого провадження № 54128661 при виконанні наказу Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1353/16. За твердженнями позивача, протиправність дій органу державної влади підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.05.2018 у справі № 917/1353/16 за наслідками розгляду скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 08.08.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/8812/18 в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Державної казначейської служби України про стягнення 965 384,74 грн. відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №910/8812/18 апеляційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/8812/19 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18.04.2019 у справі №910/8812/18 касаційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2018 у справі №910/8812/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд.

28.05.2019 відділом діловодства суду отримано матеріали справи №910/8812/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 для нового розгляду справи визначено суддю Мельник В.І.

Ухвалою суду від 31.05.2019 призначено підготовче засідання на 01.07.2019.

14.06.2019 відділом діловодства суду від відповідача1 отримано відзив на позовну заяву.

27.06.20019 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 01.07.2019 закінчено підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 09.09.2019.

12.09.2019 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано відзив на позовну заяву.

09.09.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

У зв`язку з виходом судді Мельника В.І. з лікарняного, справа підлягає призначенню до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 призначено розгляд справи по суті на 08.11.2019.

04.11.2019 відділом діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання відповідач 1 з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 08.11.2019 представники відповідача 2 та відповідача 3 та третьої особи не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.11.2016 у справі № 917/1353/16 стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 47 067 441,55 грн. заборгованості за використану активну електричну енергію, 95 812,18 грн заборгованості за перетоки реактивної електроенергії, 3 979 693,06 грн пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії, 49 346 599,57 грн інфляційних за несвоєчасну оплату активної електричної енергії, 280 778,48 грн інфляційних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 5 886 102,37 грн 3 % річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії, 31 072,26 грн 3 % річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 206 700,00 грн витрат зі сплати судового збору (з урахуванням ухвали від 02.12.2016 про виправлення описки в рішенні).

Вказане рішення суду змінено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 в частині позовних вимог про стягнення пені, а саме стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 3 797 693,06 грн пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13.06.2017 відкрито виконавче провадження № 54128661 з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 10.02.2017 у справі № 917/1353/16. Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 10 671 219,94 грн.

25.09.2017 постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 10.02.2017 у справі № 917/1353/16.

За наслідками розгляду заяви стягувача від 28.11.2017 про продовження виконання рішення суду заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову від 08.12.2017 про поновлення виконавчого провадження.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 917/1353/16 визнано неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 08.12.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661, визнано незаконною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.12.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що даний спір виник внаслідок заподіяння позивачеві майнової шкоди незаконними діями органу державної влади.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також відповідні заперечення інших учасників справи, господарський суд виходить з наступного.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В свою чергу, стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють її від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах, і полягає у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов`язковий, односторонній).

За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 917/1353/16 визнано неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 08.12.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661.

Даний факт свідчить про безпідставне стягнення Відділом примусового виконання виконавчого збору та боргу за рішенням суду №917/1353/16 у зв`язку з чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.

Зазначений висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що в тому разі коли грошові кошти отримано іншою особою, останні мають бути стягнуті із неї як безпідставно отримані.

Позивачем до суми позову також зараховано виконавчий збір, який було стягнуто, в зв`язку із чим суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року N 226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29 травня 2008 року N 181; далі - Порядок). Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії (далі - платежі). Дія Порядку не поширюється на операції з відшкодування податку на додану вартість та повернення з бюджету коштів за рішенням суду.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України.

В зв`язку із чим позивачеві відповідно до вище зазначеного порядку потрібно звернутися до територіального орган Державної казначейської служби України.

Враховуючи вище зазначене суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.11.2019

Суддя В.І. Мельник