ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2019 р. Справа №909/318/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача Дубник О.П.

суддів Бонк Т.Б.

Желік М.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі НАК «Нафтогаз України»), вих. №14/4-638 від 01.07.19 (вх №01-05/2635/19 від 15.07.19)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2019 (суддя Фанда О.М.)

у справі № 909/318/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ (зміна повного найменування на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Струмок, м.Надвірна, Івано-Франківська область

про стягнення боргу в сумі 4918,06 грн., з них: 2733,10 грн.- пеня, 200,61 -3 % річних та 1984,35 грн.-інфляційні.

ВСТАНОВИВ:

1. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАК «Нафтогаз України». З урахуванням ціни позову (4918,06 грн), колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи №909/318/19 в порядку письмового провадження без виклику сторін справи (ч. 13 ст. 8 ГПК України).

АК НАК «Нафтогаз України» (апелянту) зазначену вище ухвалу вручено 25.07.2019 (повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.07.2019 року), а ТОВ Струмок 25.07.2019 (повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.07.2019 року).

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

2. Короткий зміст позовних вимог.

01.04.2019 НАК «Нафтогаз України» звернулося з позовом до ТОВ Струмок про стягнення боргу в сумі 4918,06 грн, з них: 2733,10 грн - пеня, 200,61 грн - 3% річних; 1984,35 грн - інфляційні за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу № 1324/15-БО-15 від 15.12.2015 (з додатковими угодами до нього) позивач поставив відповідачу упродовж січня-грудня 2015 року природний газ на загальну суму 25457,51 грн за актами приймання-передачі. За умовами договору (п. 6.1) відповідач мав здійснювати оплату за газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставку газу. Однак, відповідач оплачував газ з порушенням встановлених строків. За прострочення оплати газу позивач просив стягнути з відповідача 2733,10 грн пені на підставі п. 7.2 договору, яким передбачено сплату покупцем пені за порушення строків оплати газу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду, за який вона стягується, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 200,61 грн 3% річних та 1984,35грн інфляційних втрат.

3 .Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2019 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст. ст. 11, 202, 509, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 173, 174, 175, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. ст. 1, 2, 3, 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 N 1730-VIII (далі - Закон N 1730-VIII) і зроблено висновок, що факт прострочки виконання грошового зобов`язання відповідачем за договором купівлі-продажу природного газу № 1324/15-БО-15 від 25 грудня 2014 року підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем. 30.11.2016 набрав чинності Закон N 1730-VIII, частиною третьою статті 7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Суд встановив, що відповідач погасив заборгованість за природний газ до набрання чинності цим Законом, остаточний розрахунок з позивачем за поставлений природний газ відповідачем здійснено 24.10.2016 р. З урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 914/3131/15, 07.02.2018 р. у справі № 927/1152/16, від 06.04.2018 р. у справі № 904/10747/16, від 17.04.2018 р. у справі № 904/11358/16, від 02.05.2018 року №914/102/17 суд вказав, що застосування положень частини третьої статті 7 Закону N 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, у тому числі, обов`язкового включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Відтак суд дійшов висновку про неправомірне нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та річних та відмовив у задоволенні позову.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

НАК «Нафтогаз України» не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права без дослідження усіх істотних обставин справи.

Скаржник вважає неправомірним застосування Закону N 1730-VIII до спірних правовідносин, зокрема, положень частини третьої статті 7 цього Закону, оскільки вважає, що вони застосовуються лише до підприємств, які включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, визначеній цим Законом. Відповідач не включений до цього реєстру, тому до спірних правовідносини цей Закон не може застосовуватися. Крім того, позивач посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, в якій викладена правова позиція, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

5. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

25.12.2014 Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (зміна повного найменування на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (продавець) та ТОВ Струмок (покупець) уклали договір №1324/15-БО-15 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору (а.с. 27-32).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організацій установами та організаціями (п. 1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони встановили, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 12,0 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Додатковими угодами до Договору № 1 від 27.02.2015 р., № 2 від 27.03.2015 р., № 3 від 08.06.2015 р., № 4 від 21.10.2015 р., № 5 від 22.10.2015 р., №6 від 02.11.2015 р., №7 від 25.11.2015р. сторонами внесено зміни до умов Договору, зокрема, стосовно предмету договору, порядку та умов передачі газу, обліку газу, ціни газу, відповідальності сторін (а.с. 33 -39).

Відповідно до п. 6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.1 Договору договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з січня по грудень 2015 року природний газ на загальну суму 25 457,51 грн, що підтверджено актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 3677, 59 грн; від 28.02.2015 на суму 3218, 92 грн; від 31.03.2015 на суму 5440, 15 грн; від 31.10.2015 на суму 4862,30грн; від 30.11.2015 на суму 4058,03грн; від 31.12.2015 на суму 4200,52 грн; (а.с.41-34). Акти підписані представниками двох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий газ з порушенням строків, встановлених п. 6.1 договору. Фактично газ був оплачений відповідачем в період з 10.06.2015 (перший платіж) 24.10.2016 (останній платіж) у повній сумі 25 457,51 грн, що підтверджується довідкою "Операции по Договору № 1324/15-БО-15 , Предприятие "Струмок ТОВ" з 01.01.2015 р. по 30.11.2018 р. (а.с. 48).

Вказані обставини не заперечуються обома сторонами.

За порушення строків здійснення остаточного розрахунку за газ (до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу) позивачем заявлені до стягнення на підставі п. 7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України 2733,10 грн пені, 200,61 грн 3% річних та 1984,35грн інфляційних втрат. Нарахування проведені помісячно, за кожен місяць окремо, пеня нарахована в межах 6-місяцого строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України (а.с. 23-26).

Відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1324/15-БО-15 від 25.12.2014 позивач поставив відповідачу з січня по грудень 2015 року природний газ на загальну суму 25 457,51 грн. За умовами договору (п. 6.1) відповідач мав повністю оплатити отриманий в кожному місяці газ до 14-го числа (включно) наступного місяця, проте, остаточні розрахунки за кожен місяць були проведені відповідачем з порушенням встановлених строків, фактично газ був оплачений в період з 10.06.2015 до 24.10.2016.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення строків оплати газу договором (п. 7.2) передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України позивачем заявлені до стягнення 2733,10 грн пені, 200,61 грн 3% річних та 1984,35грн інфляційних втрат, нарахованих за порушення строків оплати поставленого газу у період з січня по грудень 2015 року.

Поряд з тим, 30.11.2016 набув чинності Закон N 1730-VIII, який прийнято з метою забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та яким визначено процедуру врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії перед постачальниками природного газу та електричної енергії.

Згідно з ст. 1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. До заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, належить кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "Газ України" теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону N 1730-VIII визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону N 1730-VIII встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону N 1730-VIII є нормою прямої дії, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Як вказано вище, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, що 24.10.2016 відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому позивачем у 2015 році, тобто відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом N 1730-VIII. Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню без процедури включення відповідача в реєстр.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, то слід зазначити, що здійснивши аналіз названої постанови, слід дійти висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Також міститься висновок, що вказаною нормою не ставиться в залежність право ненарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, правова позиція Верховного Суду щодо неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, викладена у цій постанові, також підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 13 ст. 8, ст.ст. 12, 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2019 у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на НАК «Нафтогаз України».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Суддя-доповідач Дубник О.П.

Судді Бонк Т.Б.

Желік М.Б.