ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 909/940/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Інтерсіті"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 (судді: Бойко С. М., Бонк Т. Б., Матущак О. І.) у справі

за позовом департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Інтерсіті"

про стягнення 1 288 731,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

1. Фабула справи

1.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2018 (суддя Шкіндер П. А.) задоволено позовні вимоги департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради (далі - Департамент) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Інтерсіті" (далі - ТОВ "БК "Інтерсіті") невикористаної суми авансу - 1 288 731,00 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

2.1. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БК "Інтерсіті" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2018 відповідно до статей 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із визнанням неповажними причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, наведених заявником апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019, ТОВ "БК "Інтерсіті" у касаційній скарзі просить її скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції; наголошує, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції не застосував положення статей 3, 21, 129 Конституції України та порушив вимоги статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вважає, що суд не вправі надавати правову оцінку такій обставині як неотримання рішення суду стосовно її поважності для поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду, а мотиви, з яких суд апеляційної інстанції постановив оскаржувану ухвалу, стосуються причин неотримання оскаржуваного рішення, а не причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

ТОВ "БК "Інтерсіті" наголошує, що відповідач не отримував від суду першої інстанції будь-яких судових рішень, викликів, повідомлень про розгляд справи. Причиною пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження є неотримання рішення суду від 13.12.2018, яке він отримав лише 18.06.2019, про що повідомив суд апеляційної інстанції у поданому разом з апеляційною скаргою клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Скаржник акцентує, що згідно з договором про доставку/вручення поштових відправлень та періодичних друкованих видань через абонементну скриньку від 15.01.2018 № 111.11.4.1-1/751, укладеним із Публічним акціонерним товариством "Укрпошта", а також відповідно до листа на ім`я начальника поштового відділення від 18.01.2018 всі поштові відправлення (у томі числі рекомендовані, реєстрові поштові відправлення), які направлялися і направляються на поштову адресу ТОВ "БК "Інтерсіті": 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 49, приміщення 82, офіс 6, перенаправляються/досилаються на нову адресу: Київ - 112, а/с - 85 ТОВ "БК "Інтерсіті" із вкладенням до поштової абонентської скриньки № 85.

При цьому згідно з довідкою поштового відділення Київ-112 від 02.08.2019 вся кореспонденція, перенаправлена з адреси: 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 49, приміщення 82, офіс 6, надходила і вкладалася до а/с № 85, що свідчить про справність поштової скриньки та ненаправлення судом першої інстанції рішення відповідачеві.

Посилаючись на положення статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ "БК "Інтерсіті" зазначає, що процесуальне законодавство не передбачає повернення рекомендованих листів з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", така відмітка не вважається причиною невручення судового рішення і свідчить про недотримання порядку вручення судового рішення.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу Департамент просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, наголошуючи, що суд направляв кореспонденцію відповідачеві на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, оскільки відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості, внесені до цього реєстру, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Департамент зазначає, що сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, надісланої судом за офіційною адресою товариства, яка повернулася до суду у зв`язку з її неодержанням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі ухвалу Західного апеляційного господарського суду, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

4.2. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3 пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

4.3. За змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

4.4. Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 зазначеного Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

За змістом статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

4.5. Як свідчать матеріали справи, згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2018 прийнято позовну заяву Департаменту про стягнення з ТОВ "БК "Інтерсіті" невикористаної суми авансу - 1 288 731,00 грн і призначено підготовче засідання на 13.11.2018.

Поштовий конверт з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2018 повернуто суду разом із повідомленням про вручення поштового відправлення із зазначенням відділенням поштового зв`язку причини: "за закінченням встановленого строку зберігання" (том 1, а. с. 78-81).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2018 відкладено підготовче засідання на 26.11.2018 (том 1, а. с. 76-77), а згідно з ухвалою від 26.11.2018 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті із повідомленням сторін на 13.12.2018 (том 1, а. с. 84-85).

13.12.2018 Господарський суд Івано-Франківської області у судовому засіданні за участю представника позивача оголосив вступну і резолютивну частину оскаржуваного до суду апеляційної інстанції рішення.

При цьому, як свідчать матеріали справи, поштові відправлення (ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2018 і від 26.11.2018, рішення суду від 13.12.2018), направлені на адресу ТОВ "БК "Інтерсіті": 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 49, приміщення 82, офіс 6, повернуто суду із зазначенням відділенням поштового зв`язку на повідомленнях про вручення поштових відправлень причини: "за закінченням встановленого строку зберігання" (том 1, а. с. 94-108).

4.6. 15.07.2019 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ "БК "Інтерсіті" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2018 разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке заявник обґрунтував неотриманням поштової кореспонденції суду про розгляд справи № 909/940/18, стверджуючи, що про ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачеві стало відомо після розгляду справи № 909/332/19, а копію оскаржуваного судового рішення він отримав лише 18.06.2019.

ТОВ "БК "Інтерсіті" у зв`язку із неотриманням поштових відправлень суду першої інстанції у цій справі на підставі статті 256 Господарського процесуального кодексу України, просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2018.

4.7. За змістом частин 1-3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

4.8. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі № 906/142/18 висловила правову позицію, подібну правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, що положення Господарського процесуального кодексу України не дають підстав для висновку, що повернення до суду кореспонденції із зазначенням причин повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення поштової кореспонденції з таких причин не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її відсутність за адресою, повідомленою суду.

4.9. Отже, суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану у цій справі ухвалу від 21.08.2019 про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БК "Інтерсіті" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2018, дійшов передчасного висновку про неповажність наведених заявником причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не взяв до уваги правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у справах № 906/142/18 і № 752/11896/17, та наявні у матеріалах справи докази повернення поштової кореспонденції, надісланої місцевим судом ТОВ "БК "Інтерсіті", із відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частини 1, 2 статті 304 цього Кодексу).

5.3. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.4. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 310 цього Кодексу передбачено, щ підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Інтерсіті" задовольнити.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі № 909/940/18 скасувати, а справу направити до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак