ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Справа №906/985/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Тимошенко О.М.,

суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: Конопліцький І.В. (посвідчення №1296 від 04.11.17р.);

відповідача: Бас А.М. (посвідчення від 30.03.17р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" і Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 16 липня 2019 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз"

про стягнення 2 134 343,21 грн.

Судом роз`яснено представникам сторін права та обов`язки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2018 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ "Поліссягаз" про стягнення 2 134 343,21 грн. боргу, де 239 269,39 грн. - 3% річних, 1 026 342,57 грн. - пені, 868 731,25 грн. - інфляційних втрат, з тих підстав, що відповідач несвоєчасно виконав свої обов`язки по оплаті за Договором купівлі-продажу природного газу №17-222-Н від 11 квітня 2017 року.

16 липня 2019 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Поліссягаз" та стягнуто з відповідача на користь позивача: 360 267,21 грн. - пені; 85 319,52 грн. - 3% річних; 159 386,47 грн. - інфляційних втрат; 9 074,60 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено.

ТОВ "Поліссягаз" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки з урахуванням умов спільних протокольних рішень сторони договору погодились з тим, що між ними встановлюється інший порядок розрахунку, а не той, що був врегульований договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 18 квітня 2018 у справі №906/790/16 та від 27 березня 2019 року у справі №906/110/18.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України", у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати у частині відмови у стягненні 1 523 370,01 грн. (660 075,36 грн. - пені, 153 949,87 грн. - 3% річних, 709 344,78 грн. - інфляційних втрат) та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити повністю, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права.

Вважає, що не усі протокольні рішення держава профінансувала в повному обсязі, оскільки сторонами підписано та профінансовано лише одне спільне протокольне рішення №2728 від 19 травня 2017 на 4 453 787,56 грн. В іншій частині , відповідач розрахувався власними коштами у розмірі 16 420 087,73 грн. з порушенням строків, що призвело до нарахування інфляційних втрат, 3% річних і пені, що було передбачено умовами спірного Договором купівлі-продажу природного газу №17-222-Н від 11 квітня 2017 року.

10 і 12 вересня 2019 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд скарг ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і ТОВ "Поліссягаз" на 25 вересня 2019 року.

25 вересня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду у судовому засіданні було оголошено перерву до 07 листопада 2019 року.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої доводи і заперечення, викладені у апеляційних скаргах.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

11 квітня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як продавцем, та ТОВ "Поліссягаз", як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №17-222-Н, за яким продавець передає у квітні-вересні 2017 року у власність покупцю природний газ в обсязі 4500,000 тис. м3 для подальшої реалізації виключно побутовим споживачам, а покупець зобов`язався прийняти та розрахуватись за нього по ціні 5930,40 грн. з ПДВ. (т.1 а.с.25-30)

Відповідно до п.3.2, п.3.3, п.3.4 Договору №17-222-Н, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Покупець зобов`язується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його ціна та фактична вартість. продавець до 12 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, після подачі покупцем документів, визначених п.3.3, повертає покупцеві один примірник оригіналу акту приймання-передачі, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (за її наявності).

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (у т.ч., коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 , має бути здійснений до закінчення 90 дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Пунктом п.7.2. Договору №17-222-Н передбачено, що покупець за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

У відповідності до п.11.1, Договір №17-222-Н набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 квітня 2017 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір №17-222-Н підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

На підставі Договору №17-222-Н, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передало, а ТОВ "Поліссягаз" отримало природний газ за актами приймання-передачі:

- від 30 квітня 2017 року на суму 8 358 341,34 грн.;

- від 31 травня 2017 року на суму 3 640 862,33 грн.;

- від 30червня 2017 року на суму 2 407 190,87 грн.;

- від 31 липня 2017 року на суму 2 109 867,20 грн.;

- від 31 серпня 2017 року на суму 7 787 624,20 грн.;

- від 30 вересня 2017 року на суму 2 569 980,35 грн., а всього на загальну суму 20 873 875,29 грн. (т.1 а.с.31-36)

Відповідач в рахунок оплати отриманого за Договором №17-222-Н природного газу, з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, у період з 29 травня 2017 року по 19 січня 2018 року перерахував відповідачу 9 494 589,32 грн.

19 травня 2017 року, між ГУ Державної казначейської служби України у Житомирській області, як стороною №1, Департаментом фінансів Житомирської обласної держадміністрації, як стороною №2, Управлінням фінансів Коростишівської РДА, як стороною 3, Управлінням праці та соціального захисту населення Коростишівської РДА, як стороною 4, ТОВ "Поліссягаз, як стороною №5, ПАТ "НАК "Нафтогаз", як стороною останньою, було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №2728 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, за умовами яких, у відповідності до "Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №20 від 11 січня 2005 року, узгоджено порядок проведення розрахунків, за яким Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду державного бюджету стороні №1 у сумі 4 453 787,56 грн., яка в свою чергу перераховує дані кошти стороні №2, а та - стороні №3, сторона 3 стороні 4, сторона 4 - стороні 5, сторона ж 5 перераховує дані кошти останній за природний газ 2017 року згідно Договору від 11 квітня 2017 року №17-222-Н. (т.1 а.с.168-172)

Аналогічного змісту спільні протокольні рішення були укладені між сторонами:

- 21 червня 2017 року №2992 на суму 2 329 069,00 грн.;

- 20 липня 2017 року №3137 на суму 384 836,41 грн. (з Додатком №1 від 16 серпня 2017 року);

- 16 серпня 2017 року №3242 на суму 399 200,00 грн.;

- 20 вересня 2017 року №3584 на суму 297 200,00 грн.;

- 20 листопада 2017 року №1015 на суму 3 515 193,00 грн. (т.1 а.с.75-101)

Спільні протокольні рішення містять лише посилання на Договір №17-222-Н від 11 квітня 2017 року без конкретизації періоду зобов`язання.

Таким чином, даними спільними протокольними рішеннями було визначено порядок оплати позивачу з Державного бюджету України, на підставі постанови КМУ №20 від 11 січня 2005 року, у виконання зобов`язань за Договором від 11 квітня 2017 року №17-222-Н, у рахунок відшкодування за поставлений відповідачу газ на загальну суму 11 378 285,97 грн.

Оплата вартості поставленого за Договором №17-222-Н газу була здійснена наступними платежами:

- 4 453 787,56 грн. - 22 грудня 2017 року (призначення: "Пост.Уряду від 11.05.2005 №20 сп.прот.ріш. від 19.05.2017р №2728, за прир. газ 2017 року, догов. від 11.04.17 №17-222-Н;у т.ч. ПДВ - 742 297,93 грн.")

- 6 925 498,41 грн. - 02 лютого 2018 року (призначення: "Пост.КМУ від 04.03.2002 №256; за прир. Газ 2017 року; догов. від 11.04.2017р. №17-222-Н; у т.ч. ПДВ - 1 154 249,73 грн."), а всього на загальну суму 11 378 285,97 грн.. (т.1 а.с.83-87, т.2 а.с.212)

08 листопада 2018 року, посилаючись на те, що відповідачем здійснювався розрахунок газу з порушенням строків, встановлених п.6.1 Договору №17-222-Н, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "Поліссягаз" про стягнення 2 134 343,21 грн. боргу, з яких: 239 269,39 грн. - 3% річних, 1 026 342,57 грн. - пені, 868 731,25 грн. - інфляційних втрат. (т.1 а.с.4-10)

16 липня 2019 року, рішенням господарського суду Житомирської області частково задоволено позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Поліссягаз" та стягнуто з відповідача на користь позивача: 360 267,21 грн. - пені; 85 319,52 грн. - 3% річних; 159 386,47 грн. - інфляційних втрат; 9 074,60 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено. (т.2 а.с.124-129)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задоволити, в той час, як апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи встановлено, що 11 квітня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як продавцем, та ТОВ "Поліссягаз", як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №17-222-Н, за яким продавець передає у квітні-вересні 2017 року у власність покупцю природний газ в обсязі 4500,000 тис. м3 для подальшої реалізації виключно побутовим споживачам, а покупець зобов`язався прийняти та розрахуватись за нього по ціні 5930,40 грн. з ПДВ.

Позивач, свої зобов`язання за Договором №17-222-Н виконав у повному обсязі та надав відповідачу природного газу на загальну суму 20 873 875,29 грн., за актами поставки природного газу від:

- 30 квітня 2017 року на суму 8 358 341,34 грн.;

- 31 травня 2017 року на суму 3 640 862,33 грн.;

- 30 червня 2017 року на суму 2 407 190,87 грн.;

- 31 липня 2017 року на суму 2 109 867,20 грн.;

- 31 серпня 2017 року на суму 7 787 624,20 грн.;

- від 30 вересня 2017 року на суму 2 569 980,35 грн.

Відповідно до п.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В п.6.1 спірного Договору №17-22-Н міститься загальна умова оплати за газ - це 100% поточна оплата протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

У той же час, сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

На момент звернення з позовною заявою сторонами не заперечується, що обов`язок по оплаті поставленого природного газу був виконаний у повному обсязі, проте, позивач, вважаючи, що оплата була проведена з порушенням строків, встановлених п.6.1 Договору №17-222-Н, просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 2 134 343,21 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок відповідачем за отриманий природний газ був здійснений наступним чином:

- частину вартості отриманого природного газу на суму 9 494 589,32 грн. у період з 29 травня 2017 року по 19 січня 2018 року з поточного рахунку із спеціальним режимом, згідно вимог п.6.2. Договору №17-222-Н;

- оплата іншої частини вартості отриманого природного газу у сумі 11 378 285,97 грн. була проведена на підставі підписанням Спільних протокольних рішень від:

- 19 травня 2017 року №2728 на суму 4 453 787,56 грн.;

- 21 червня 2017 року №2992 на суму 2 329 069,00 грн.;

- 20 липня 2017 року №3137 на суму 384 836,41 грн.;

- 16 серпня 2017 року №3242 на суму 399 200,00 грн.;

- 20 вересня 2017 року №3584 на суму 297 200,00 грн.;

- 20 листопада 2017 року №1015 на суму 3 515 193,00 грн.

Кошти за цими протокольними рішеннями надійшли позивачу 2-ома частинами:

- 4 453 787,56 грн. - 22 грудня 2017 року (призначення: "Пост.Уряду від 11.05.2005 №20 сп.прот.ріш. від 19.05.2017р №2728, за прир.газ 2017 року, догов.від 11.04.17 №17-222-Н;у т.ч. ПДВ - 742 297,93 грн.")

- 6 925 498,41 грн. - 02 лютого 2018 року (призначення: "Пост.КМУ від 04.03.2002 №256; за прир. Газ 2017 року; догов. від 11.04.2017р. №17-222-Н; у т.ч. ПДВ - 1 154 249,73 грн.").

Статтею 12 ГК України встановлено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Наведене регулювання реалізовано шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11 січня 2005 року (надалі - Порядок №20 від 11 січня 2005 року).

Відповідно до цього Порядку №20 від 11 січня 2005 року, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 є фактична зміна визначеного у Договорі №17-222-Н порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями, оскільки підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило згоду зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за даним Договором від №17-222-Н.

Вказаний Порядок №20 від 11 січня 2005 року перестав діяти з 01 січня 2018 року, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №951 від 08 листопада 2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256 запроваджено механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Затверджений постановою №256 Порядок визначає, зокрема, що відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (у т.ч. послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядками, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Відтак правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №20 від 11 січня 2005 та Порядок №256 від 04 березня 2002 року.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічного правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31 травня 2018 року у справі №924/296/18.

З розрахунку позивача, а також з тексту апеляційної скарги вбачається, що останній нараховує компенсаційні суми також на заборгованість, яка була предметом спільних протокольних рішень від 21 червня 2017 року №2992 на суму 2 329 069,00 грн., від 20 липня 2017 року №3137 на суму 384 836,41 грн., від 16 серпня 2017 року №3242 на суму 399 200,00 грн., від 20 вересня 2017 року №3584 на суму 297 200,00 грн., від 20 листопада 2017 року №1015 на суму 3 515 193,00 грн. у загальному розмірі 6 925 498,41 грн.

Проте, судова колегія зазначає, що дані спільні протокольні рішення були підписані до втрати чинності Порядку №20 від 11 січня 2005 року (01 січня 2018 року - постанова Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року №951), і ця сума була погашена, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", 02 лютого 2018 року платіжним дорученням №2: 6 925 498,41 грн. з призначення: "Пост.КМУ від 04.03.2002 №256; за прир. Газ 2017 року; догов. від 11.04.2017р. №17-222-Н; у т.ч. ПДВ - 1 154 249,73 грн.".

Так, апелянт вважає, що визначений Постановою №256 порядок не передбачає зміни порядку і строків здійснення розрахунків між сторонами, а встановлює виключно порядок зарахування отриманих відповідачем бюджетних коштів на рахунки кредитора, і тому порушення державою обов`язку перед надавачами послуг щодо розрахунків не звільняє останніх від відповідальності перед постачальниками енергоносіїв за прострочення виконання договірних зобов`язань.

В той же час, відповідно до п.8.1 Порядку, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з п.8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев`ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "НАК "Нафтогаз України").

Відповідно до ч.23 п.8-1 Порядку усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок (ч.3 п.8-1 Порядку).

Згідно з ч.25 п.8-1 Порядку, казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №256 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ, ніж передбачений сторонами спірному Договорі №17-222-Н.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення норм наведених постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковим для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту, тому строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведених постанов та укладених спільних протокольних рішень. Матеріали даної справи вказують на те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому вказаними постановами, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 10 липня 2019 року у справі №913/334/18.

Статтями 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Пунктом п.7.2. Договору №17-222-Н передбачено, що покупець за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що для нарахування пені на кошти бюджетної субвенції, якими частково погашалися борги за газ відповідача перед позивачем, та для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, визначених ч.2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб сплата коштів відповідачем за газ була здійснена поза межами порядку, встановленого всіма Спільними протокольними рішеннями - тобто із простроченням одноденного періоду зарахування коштів, що передбачалося розділом 3 всіх Спільних протокольних рішень. Доказів такого порушення з боку відповідача позивачем у справу не подано.

Така ж правова позиція наведена Верховним Судом при вирішенні аналогічних спорів у постановах по справах №926/33/17 від 13 березня 2018 року, №924/590/16 від 04 травня 2018 року.

Проте, як вже зазначалось, частину коштів за отриманий природній газ в загальній сумі 9 494 589,32 грн., ТОВ "Поліссягаз Збут" сплачувало позивачу помісячно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання.

Крім того, на виконання вимог ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинної на момент існування договірних відносин, постановою НКРЕКП №2516 від 30 вересня 2015 року затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки (наділі - Алгоритм).

Розділом II цього Алгоритму встановлено, що відкриття (закриття) газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, оптовими продавцями природного газу в уповноваженому банку поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, здійснюється в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" від 30 вересня 2015 року.

Газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій "населення" та "ТКЕ - населення", згідно з положеннями цього Алгоритму.

Споживачі, які відносяться до категорій "населення" та "ТКЕ - населення" оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами.

Нормативи перерахування коштів встановлюються НКРЕКП на підставі діючих у розрахунковому періоді тарифів на розподіл, транспортування або постачання природного газу, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, податку на додану вартість, планових обсягів.

Затверджені нормативи перерахування коштів доводяться НКРЕКП до відома уповноваженого банку не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку розрахункового періоду.

Залишок коштів, який утворився станом на 01 число кожного місяця на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, розподіляється та перераховується відповідно до затверджених нормативів перерахування коштів, що діяли в попередньому місяці.

У разі відсутності НКРЕКП нормативів перерахування коштів уповноважений банк акумулює всі кошти, що надійшли за спожитий природний газ, на відповідних поточних рахунках зі спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальним підприємством, до отримання встановлених НКРЕКП нормативів перерахування коштів.

Пунктом 6.2 Договору №17-222-Н, на виконання вимог зазначеного вище алгоритму, сторонами було передбачено відповідний порядок розрахунків, якого сторони і дотримувались під час дії Договору.

Так, в 2015 році, ТОВ "ПОЛІССЯГАЗ" уклало з ПАТ "Державний ощадний банк України", Договір банківського рахунку №2603/7760, згідно з п.1.1. якого, у відповідності до законодавства України, банк відкрив товариству поточні рахунки з спеціальним режимом використання на балансовому рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання".

Наявність такого рахунку по суті усуває відповідача від процесу використання на свій розсуд або впливати на розподіл отриманих від споживачів грошових коштів та полягає у автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача по справі за визначеними нормативами.

Стаття 614 ЦК України встановлює відповідальність за порушення зобов`язання лише за наявності вини (умислу або необережності).

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного суду у справі №906/10/16 від 30 січня 2018 року.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року, на підставі та у відповідності до укладеного Договору №17-222-Н, а остаточний розрахунок проводився згідно спільних протокольних рішень, укладених відповідно до постанови Кабінету міністрів України №20 від 11 січня 2005 року та відповідач не міг впливати на хід їх розподілу, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача - ТОВ "Поліссягаз" відповідальності за несвоєчасно здійснені розрахунки у вигляді штрафних санкцій, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 360 267,21 грн. - пені; 85 319,52 грн. - 3% річних; 159 386,47 грн. - інфляційних втрат є також безпідставними і задоволенню не підлягають.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 277 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення та ухвалити нове рішення.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 16 липня 2019 року слід скасувати частково та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ "Поліссягаз" слід задоволити та скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 16 липня 2019 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 604 973,20 грн.: 360 267,21 грн. - пені; 85 319,52 грн. - 3% річних; 159 386,47 грн. - інфляційних втрат, та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

А у задоволенні апеляційної скарги ПАТ НАК "Нафтогаз України" щодо відмови у задоволення позову в частині стягнення 1 523 370,01 грн.: 660 075,36 грн. - пені, 153 949,87 грн. - 3% річних, 709 344,78 грн. - інфляційних втрат - слід відмовити та залишити рішення господарського суду Житомирської області від 16 липня 2019 року у цій частині - без змін.

Відповідно до вимог ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ТОВ "Поліссягаз", судові витрати у сумі 13 611,90 грн. - за подання апеляційної скарги (т.3 а.с.6) підлягають стягненню з ПАТ НАК "Нафтогаз України" на користь відповідача, а судові витрати ПАТ НАК "Нафтогаз України", у зв`язку з відмовою у задоволенні його апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 275, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз Збут" - задоволити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 16 липня 2019 року у справі №906/985/18 - скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 604 973,20 грн.: 360 267,21 грн. - пені; 85 319,52 грн. - 3% річних; 159 386,47 грн. - інфляційних втрат.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

"В позові відмовити."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код - 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (12501, м. Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Київська, 55, код ЄДРПОУ - 39809534) 13 611 (тринадцять тисяч шістсот одинадцять грн. 90 коп.) грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Житомирської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/985/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "12" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Саврій В.А.