ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року м.Дніпро Справа № 908/3736/15

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Кузнецов В.О., Чередко А.Є.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від прокуратури Дніпропетровської області: Колесніченко В.І., посвідчення №036402 від 27.11.2015 р., прокурор відділу;

від позивача: Гаврилова О.Ю., ордер серія КВ№424441 від 27.06.2019 р., представник;

від третьої особи-3: Костюк І.І., довіреність №82177/19 від 18.04.2019 р., адвокат;

від відповідача: Мажара О.О., довіреність №011-0120 від 07.03.2019 р., представник;

від прокуратури Запорізької області: Євтушок Ю.С., посвідчення №043113 від 06.05.2016 р., прокурор відділу;

представники третьої особи-1,2 у судове засідання не з`явились, про час та місце повідомлені судом належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Judson Trading Limited на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019, повне рішення складено 14.06.2019, у складі колегії: Головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді Колодій Н.А., Черкаський В.І., у справі №908/3736/15

за позовом: Judson Trading Limited

до відповідача Акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Фонд державного майна України

2) Акціонерне товариство "Сбербанк"

3) Компанія VELBAY HOLDINGS LIMITED

про стягнення 39154924,11 доларів США, що еквівалентно 835141406,20 грн.

за участю прокуратури Запорізької області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Компанією Judson Trading Limited заявлено позов до Публічного акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" про стягнення заборгованості за договором позики № JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 р. у розмірі 39154924,11 доларів США, що еквівалентно 835141406,20 грн., з яких 30000000,00 доларів США сума позики, 9154924,11 доларів США відсотки.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору позики №JT-ZALK/L-0000-000, укладеного між сторонами 25.11.2009р., в частині повернення отриманих від позивача грошових коштів та сплати відсотків за користування ними. Так, за твердженням позивача, на виконання умов договору у період: з 05.02.2010р. по 13.04.2011р., у межах узгодженої сторонами договору поновлювальної кредитної лінії та на підставі отриманих від відповідача повідомлень про списання коштів, Judson Trading Limited здійснено перерахування на корить відповідача траншів на загальну суму 30000000 грн. Умовами договору сторони узгодили, що за користування кредитом кредитором нараховуються відсотки виходячи з фіксованої ставки для всіх траншів кредиту у розмірі 6,5%. Позивач зазначає, що дата повернення позики визначена сторонами у додатковій угоді № 1 від 01.11.2010р. до договору, відповідно до якої дата повного погашення - це дата, що наступає через 1095 днів після дати вступу договору в силу або пізніша дата, на яку погодиться кредитор. Однак в порушення умов договору позику та відсотки за користування грошовими коштами відповідачем не повернуто, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату подачі позовної заяви становить 39154924,11 доларів США, що еквівалентно 835141406,20 грн., з яких 30000000,00 доларів США сума позики, 9154924,11 доларів США відсотки. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України та на умови договору позики № JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 у справі в задоволенні позову відмовлено.

Рішення Господарського суду обґрунтовано тим, що наявність чинних законодавчо встановлених триваючих обмежень відносно "Джадсон Трейдінг Лімітед" ("Judson Trading Limited"; Кіпр, Нікосія, 1101, Tagmatarchou Pouliou, 23, оф 4-5, реєстраційний номер 1486301 ) щодо запобігання виведенню капіталів за межі України та зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, виключає можливість суду у даному випаду, під час дії таких обмежень, стягнути з відповідача на користь позивача заявлену до стягнення заборгованість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Як зазначено скаржником, судом невірно визначено порядок застосування таких санкцій, оскільки:

- не застосовано положення постанови Правління НБУ «Про забезпечення моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежень заходів (санкцій)» №654 від 01.10.15;

- дія персональних санкцій є тимчасовою, не припиняє і не скасовує обов`язок відповідача повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою, а отже не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

За твердженням скаржника, законодавство України не забороняє і не зупиняє виконання зобов`язання відповідача з повернення отриманої позики, а лише забороняє банкам України зараховувати кошти на рахунок позивач на період їх дії.

На думку скаржника, оскаржуваним рішенням суду позивача позбавлено права власності на належні за Договором займу кошти, що є не передбаченим законом та нелегітимним втручанням, яке порушує ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції та відповідно закріплений у ст.8 Конституції України принцип верховенства права.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Запорізької області просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки остання є необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду залишити без змін.

Як зазначено у відзиві, місцевий суд дійшов правильних висновків, що наявність чинних законодавчо встановлених триваючих обмежень відносно позивача щодо запобігання виведенню капіталів за межі України та зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, виключає можливість суду під час дії таких обмежень стягнути заявлену суму заборгованості. Втручання держави має легітимну мету, конкретизувати у відповідних приписах, а саме потреба невідкладного та ефективного реагування на загрозу національній безпеці України. Установлені Указом Президента обмеження, є такими, що відповідають критерію «необхідність у демократичному суспільстві», оскільки в їх запровадженні та подальшому продовженні з огляду на визнані факти агресії проти України існувала нагальна потреба.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Доводи відзиву відповідача є тотожними доводам, викладеним у відзиві прокуратури Запорізької області.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа -3 просить суд задовольнити апеляційну скаргу. Доводи відзиву є тотожними доводам, викладеним у апеляційній скарзі.

У поясненнях по справі відповідачем, зокрема, зазначено, що незастосування судом норм Закону України «Про санкції» та стягнення коштів з підприємства з державною часткою у розмірі 68,0095% акцій на користь особи, яка знаходиться в санкційному списку та до якої застосовано 8 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) призведене до порушення вимог Закону України «Про санкції». Таке рішення надасть позивачу можливість ухилитися від застосованих до нього Україною персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), адже при наявності рішення суду про стягнення коштів, можливо здійснити відступлення права вимоги або укласти будь-який інший договір з підконтрольною або «дружньою» організацією, який фактично надасть змогу здійснити стягнення з відповідача коштів, що спричинить державі як акціонеру величезні збитки, призведе до повного ігнорування вжитих державою заходів, направлених на захист від агресії, на захист та збереження своєї економічної цілісності та незалежності.

Також відповідач посилається на те, що з аналізу договорів вбачається, що кошти, передані Judson Trading Limited відповідачу за договором позики № JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 p. є інвестиціями, як в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність», так і в розумінні договорів: позики № JT- ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 p., купівлі-продажу пакету акцій № КПП-307 від 08.02.2001 р. та купівлі-продажу пакету акцій від 24.03.2006 р.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у платіжних документах, наданих позивачем на підтвердження перерахування суми позики наявні розбіжності при зазначені номеру договору, на підставі якого здійснювалось перерахування коштів, вказано договори №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 та №JT-ZALK/L-0000-00 від 25.11.2009. Підставою ж заявлених позовних вимог є договір №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009. Отже, позивачем не доведено факту перерахування коштів в сумі 30 млн. доларів США саме в рамках договору №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009, а отже, до перерахованих коштів, у призначення платежу яких зазначено посилання на договір №JT-ZALK/L-0000-00 від 25.11.2009, положення договору №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 застосовуватися не можуть.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чус О.В., суддів: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.09.2019 на 10:00 год.

10.09.19 оголошено перерву в судовому засіданні до 19.09.19 р. на 17:00 год.

19.09.19 оголошено перерву в судовому засіданні до 23.10.19 р. на 11:00 год.

23.10.19 у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Верхогляд Т.А. у відпустці, судове засідання не відбулося.

На підставі розпорядження керівника суду від 22.10.2019р., яке обґрунтоване вказаними обставинами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чус О.В., судді: Кузнецов В.О., Чередко А.Є., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.19 прийнято до свого провадження справу № 908/3736/15 за апеляційною скаргою Judson Trading Limited на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 у справі. Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 11.11.2019 року на 10:00 год.

11.11.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

08.02.2001р. між Фондом державного майна України (продавець) та Закритим акціонерним товариством "АвтоВАЗ-Інвест" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №КПП-307 (Договір №1).

За умовами договору №1, ЗАТ "АвтоВАЗ-Інвест" придбало 423514923 простих іменних акцій ВАТ "ЗАлК", номінальною вартістю 0,25 гривень кожна, що становить 68,01% статутного фонду товариства за ціною 380604000 грн.

Відповідно до п. 3.3. та п. 5.1.1. договору №1, ЗАТ "АвтоВАЗ-Інвест" взяло на себе зобов`язання поряд зі сплатою ціни пакета акцій на користь продавця, здійснити інвестиції на суму, еквівалентну 200000000 доларів США на користь ВАТ "ЗАлК" у порядку, визначеному додатком №1 до договору №1, а також зобов`язання щодо здійснення рефінансування зобов`язань ВАТ "ЗАлК" за кредитною угодою від 28.05.1997р. у порядку, погодженому сторонами в додатку №2 до договору №1.

24.03.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - АКБ СР "Укрсоцбанк"), який діяв від імені ЗАТ "АвтоВАЗ-Інвест" на підставі договору доручення №К-201/4273 від 21.03.2006 та довіреності від 21.03.2006, та Компанією Velbay Holdings Limited був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким Компанія придбала пакет акцій ВАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" у кількості 423514923 простих іменних акцій (далі - Договір №2), який у встановленому законом порядку був погоджений Фондом державного майна України.

Відповідно до умов Договору №2, Компанія Velbay Holdings Limited стала правонаступником усіх прав і обов`язків ЗАТ "АвтоВАЗ-Інвест" за приватизаційним договором. У зв`язку з цим, Компанія зобов`язалась здійснити рефінансування довгострокових зобов`язань ВАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" за кредитною угодою №14/02-145 від 28.05.1997 на суму, яка відповідає сумі невиконаних зобов`язань щодо рефінансування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.03.2012р. у справі №48/448-13/364, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014 р., встановлено порушення Компанією Velbay Holdings Limited взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу від 24.03.2006р.; задоволено позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, розірвано договори купівлі-продажу пакета акцій ВАТ "ЗАлК", що становить 68,01 % статутного капіталу товариства та повернуто пакет акцій у державну власність в особі Фонду державного майна України.

25.11.2009р. між Відкритим акціонерним товариством "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" (новим найменуванням якого є Акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат") (позичальник), Judson Traiding Limited (кредитор) та Компанією "Velbay Holdings Limited" (поручитель) укладено договір позики № JT-ZALK/L-0000-000 (далі - договір позики).

Відповідно до пункту 2.1 договору № JT-ZALK/L-0000-000 кредитор надає позичальнику на умовах та строках, визначених даним договором, поновлювальну кредитну лінію в доларах США з максимальною сукупною основною сумою заборгованості $30.000.000,00 (тридцять мільйонів) доларів США.

У пункті 1.1 статті 1 договору позики сторони визначили значення термінів, які вживаються у даному договорі, зокрема:

- "кредит" - грошові кошти кредитора, які передаються у тимчасове користування у вигляді поновлювальної кредитної лінії в доларах США, з фіксованим максимальним лімітом, посвідчені гарантіями поручителя і позичальника та фіксованою відсотковою ставкою, що надаються позичальнику в порядку та на умовах договору;

- "банк" - Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії", Україна, м.Київ, який виконує в рамках даного договору позики за згодою кредитора, позичальника та поручителя роль банка-агента або інший Український банк, який щорічно підлягає Міжнародному аудиту;

- "дата видачі кредиту" - датою видачі кредиту вважається дата надходження коштів першого траншу на рахунок позичальнику у банку;

- "дата повного погашення" - дата, яка наступає через 1095 днів після дати набрання законної сили цього договору або більш пізня дата, на яку кредитор погодиться на власний розсуд в письмові формі (з врахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 01.11.2010р. до договору позики);

- "відсоткова ставка" - річна відсоткова ставка у розмірі 6,5%.

Згідно п. 2.2 договору позики, грошові кошти, в рамках вказаного ліміту кредитної лінії, кредитор надає позичальнику окремими траншами, згідно направлених позичальником кредитору сповіщень про списання коштів шляхом кредитування доларового рахунку позичальника у банку, зазначеному у статті 19 даного договору.

Позичальник погашає кожен наданий транш повністю в дату погашення, яка застосовується к такому траншу (п.5.1 договору позики).

Пунктами 4.1., 4.3 договору позики сторони узгодили, що відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором та підтверджуються банком виходячи з фіксованої ставки для всіх траншів кредиту у розмірі 6,5% річних. Відсотки нараховуються щоденно на фактичну суму кредиту і за весь час користування, починаючи з першого дня видачі кредиту і до дати повного погашення. З точки зору нарахування відсотків вважається, що у році 365 днів.

Відповідно до п. 5.2. договору позики, у період погашення кредиту позичальник погашає всю фактичну заборгованість за всіма отриманими траншами упродовж максимум 10 днів. Першочерговому погашенню підлягає поточна заборгованість за відсотками, далі позичальник погашає заборгованість за основною сумою кредиту. Надання кредитором в період погашення кредити нових траншей в рамках даного договору позики припиняється.

Договір позики набирає чинності з моменту його реєстрації у Національному Банку України та виконання сторонами умов статті 3 даного договору, та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе обов`язків. Дострокове припинення дії даного договору позики здійснюється шляхом підписання сторонами відповідної угоди про припинення дії договору позики (п. 18.1 договору позики).

В подальшому сторонами умови договору змінювались та доповнювались шляхом укладення додаткових умов до нього, а саме: додаткової угоди № 1 від 01.11.2010, додаткової угоди № 2 від 14.06.2011, додаткової угоди № 3 від 21.11.2013, додаткової угоди № 4 від 10.11.2014.

Договір позики №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 (зміни до договору) зареєстровано в управлінні Національного банку України в Запорізькій області за № 2 від 18.01.2010, додаток до реєстраційного свідоцтва № 1 від 22.12.2010, додаток до реєстраційного свідоцтва № 2 від 18.01.2010. Крім того, зміни до договору позики зареєстровано в управлінні Національного банку України в Миколаївській області 17.12.2014р.

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/1029/16 від 24.10.2017р., додаткову угоду №4 від 10.11.2014 до договору позики №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009, якою сторонами змінено дату повного погашення (дату повернення суми позики) на більш пізній строк (не пізніше 25.12.2014р.) - визнано недійсною. Рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/1029/16 від 24.10.2017р. переглянуто в апеляційному та касаційному порядку та залишено судами вищих інстанцій без змін.

Як зазначає у позовній заяві позивач, на виконання умов договору позики Judson Traiding Limited у період: з 05.02.2010 по 13.04.2011, у межах узгодженої сторонами договору поновлювальної кредитної лінії та на підставі отриманих від відповідача повідомлень про списання коштів, було здійснено перерахування на користь відповідача траншів на загальну суму 30000000,00 доларів США.

Однак, відповідачем в порушення умов договору, отриману суму позики у визначений строк позивачу не повернуто та не сплачено визначені договором відсотки.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики складає 39154924,11 доларів США (30000000,00 - сума позики, 9154924,11 - відсотки).

Як встановлено місцевим судом та з чим погоджується апеляційний суд, у платіжних документах, наданих позивачем на підтвердження перерахування суми позики наявні розбіжності при зазначені номеру договору, на підставі якого здійснювалось перерахування коштів, вказано договори №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 та №JT-ZALK/L-0000-00 від 25.11.2009.

Як зазначено у поясненнях третьої особи-2 (АТ "Сбербанк") договір позики №JT-ZALK/L-0000-00 від 25.11.2009 не обслуговувався банком, згоду на його обслуговування банк не надавав. Грошові кошти за договором позики надійшли на рахунок відповідача 27 траншами у період: з 08.02.2010 по 13.04.2011. З реквізитів SWIFT-повідомлень, які в автоматичному режимі були визначені у призначеннях платежу, вбачається належність грошових коштів, які були зараховані на поточний рахунок № НОМЕР_2 в сумі 1580000,00 дол. США 08.02.2010, в сумі 1200000 дол. США 22.02.2010, в сумі 1000000 дол. США 26.02.2010, в сумі 450000 дол. США 12.03.2010, в сумі 1320000 дол. США 29.03.2010, в сумі 970000 дол. США 06.05.2010, в сумі 380000 дол. США 12.05.2010, в сумі 860000 дол. США 31.05.2010, в сумі 1600000 дол. США 22.06.2010, в сумі 290000 дол. США 30.06.2010, в сумі 1180000 дол. США 29.07.2010, в сумі 880000 дол. США 12.08.2010, в сумі 540000 дол. США 30.08.2010, в сумі 1440000 дол. США 09.09.2010, в сумі 1050000 дол. США 11.10.2010, в сумі 1160000 дол. США 11.11.2010, в сумі 2000000 дол. США 20.01.2011, в сумі 1320000 дол. США 28.01.2011, в сумі 1400000 дол. США 28.01.2011, в сумі 300000 дол. США 04.02.2011, в сумі 1960000 дол. США 11.02.2011, в сумі 850000 дол. США 25.02.2011, в сумі 280000 дол. США 03.03.2011, в сумі 1220000 дол. США 12.03.2011, в сумі 2100000 дол. США 16.03.2011, в сумі 960000 дол. США 12.04.2011, в сумі 1710000 дол. США 13.04.2011 - за договором позики №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009.

Відповідно до пояснень представників сторін, інших договорів між позивачем та відповідачем укладено не було.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Пунктом 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальна рівність забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. (ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України встановлений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 у розмірі 39154924,11 доларів США, що еквівалентно 835141406,20 грн., з яких 30000000,00 доларів США сума позики, 9154924,11 доларів США відсотки, нараховані за період: з 08.02.2010 по 19.06.2015.

Апеляційний суд вважає вірним відхилення доводів відповідача про те, що договір позики №JT-ZALK/L-0000-000 від 25.11.2009 має правову природу інвестиційного договору, оскільки умови вказаного договору не мають ознак інвестиційного договору, навпаки передбачено поворотне надання грошових коштів зі сплатою процентів.

В той же час, відповідно до ч.ч.1-5 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною третьою статті 106 Конституції України встановлено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 107 Конституції України РНБО є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

РНБО координує та контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки й оборони.

Рішення РНБО вводяться в дію указами Президента України.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 10 Закону України від 5 березня 1998 року № 183/98-ВР «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення РНБО приймаються не менш як двома третинами голосів її членів.

Рішення РНБО, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Положеннями частини першої статті 1 Закону № 1644-VІІ встановлено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1644-VІІ пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд РНБО Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, СБУ.

Частиною третьою статті 5 Закону № 1644-VІІ передбачено, що рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається РНБО та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про санкції" ( далі - Закон №1644-VІІ) з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи. Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Видами санкцій згідно з цим Законом є: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) заборона користування радіочастотним ресурсом України; 9) обмеження або припинення надання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування; 10) заборона здійснення державних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб - резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також державних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом; 11) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України; 12) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом; 13) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 14) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 15) заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави; 16) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність; 17) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю; 18) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; 19) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 20) припинення культурних обмінів, наукового співробітництва, освітніх та спортивних контактів, розважальних програм з іноземними державами та іноземними юридичними особами; 21) відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в`їзду на територію України; 22) припинення дії міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 23) анулювання офіційних візитів, засідань, переговорів з питань укладення договорів чи угод; 24) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 25) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (ч.1 ст.4 Закону України "Про санкції").

Як встановлено ч.ч.1,3 ст.5 Закону України "Про санкції" пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України. Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Указом Президента України №126/2018 від 14.05.2018р. "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

Згідно п.2 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до окремих фізичних і юридичних осіб згідно з додатками 1, 2 до зазначеного рішення.

У додатку 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" визначено перелік юридичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції).

Згідно п.230 вказаного переліку до "Джадсон Трейдінг Лімітед" ("Judson Trading Limited"; Кіпр, Нікосія, 1101, Tagmatarchou Pouliou, 23, оф 4-5, реєстраційний номер 1486301 ) строком на 3 роки застосовуються наступні санкції: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій на території України; 3) запобігання виведенню капіталів за межі України; 4) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 5) заборона здійснення державних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб - резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також державних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з Законом; 6) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно із Законом України "Про санкції"; 7) заборона здійснення НБУ реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави; 8) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності.

Проте таке втручання держави не є порушенням зазначених свобод, оскільки можливість його запровадження передбачено, зокрема, Конституцією України (частиною третьою статті 34), Законом №1644-VІІ (абзацом п`ятим преамбули, частиною першою статті 1, частиною третьою статті 5), і Законом № 2657-ХІІ (частиною другою статті 6, частиною другою статті 7) та має легітимну мету, конкретизовану в указаних приписах: потреба невідкладного та ефективного реагування на загрози національній безпеці України. Означена мета відповідає пункту 2 статті 10 Конвенції, згідно з яким обмеження свобод, гарантованих цією статтею, зокрема і свободи одержувати й передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, може бути передбачено в інтересах національної безпеки.

Крім того, обмеження, установлені Указом, є такими, що відповідають критерію «необхідність у демократичному суспільстві», оскільки в їх запровадженні та подальшому продовженні з огляду на визнані факти агресії проти України існувала нагальна потреба. Указане підтверджується, зокрема, Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року; Заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2015 року № 145-VIII; постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями»; Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ; Заявою Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», схваленою Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII; Зверненням Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії Російської Федерації проти України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 18 лютого 2016 року № 1014-VIII.

Так, частинами 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема, таким законом є Закон України "Про санкції" від 14 серпня 2014 року 1644-VII, який Верховна Рада України прийняла, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, констатуючи, що пріоритетами національних інтересів України є, зокрема, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами світу в інтересах України, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Відповідно до статті 1, пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Одним із видів санкцій згідно з цим Законом є блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Оскільки 14.05.2018 Указом Президента України № 126/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", згідно з яким до Judson Trading Limited були застосовані відповідні санкції строком на 3 роки та відповідно до положень Закону України "Про санкції" колегія суддів апеляційної інстанції вважає цілком законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи скаржника щодо порушення судом попередньої інстанції положень статті 1 Протоколу № 1 суд відхиляє, оскільки застосовані відповідно до закону санкції не мають на меті позбавлення заявника його власності, а стосуються тимчасового обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Зазначені обмежувальні заходи здійснюються в інтересах суспільства з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України. З огляду на обмежувальний характер цих заходів (3 роки) та обсяг обмежень, а також можливість у заявника права на оскарження в суді рішення, яким щодо нього застосовані відповідні санкції, колегія апеляційного суду не вважає, що був не дотриманий розумний баланс між законною метою, яка лежить в основі, та правами позивача, який постраждав від застосування санкцій.

Таким чином, як вірно визначено місцевим судом наявність чинних законодавчо встановлених триваючих обмежень відносно "Джадсон Трейдінг Лімітед" ("Judson Trading Limited"; Кіпр, Нікосія, 1101, Tagmatarchou Pouliou, 23, оф 4-5, реєстраційний номер 1486301 ) щодо запобігання виведенню капіталів за межі України та зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, виключає можливість суду у даному випаду, під час дії таких обмежень, стягнути з відповідача на користь позивача заявлену до стягнення заборгованість.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Втім жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Судові витрати.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Judson Trading Limited - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.06.2019 у справі №908/3736/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18.11.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко