ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Справа№ 911/2465/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Яців О.Р. (довіреність №650 від 26.12.2018)

від відповідача 1: Кравчук І.О.

від відповідача 2: Бачигін К.В. ( свідоцтво №3320 від 29.05.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Київської області від 01.04.2019 року

у справі №911/2465/18 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Олександровича ,

ОСОБА_1

про стягнення 842 189,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Олександровича та ОСОБА_1 про стягнення 824 189,00 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем 1 були порушені зобов`язання в частині повного та своєчасного повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Київської області від 01.04.2019 року позов публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Олександровича та ОСОБА_1 про стягнення 842 189, 00 грн. задоволено в повному обсязі: стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Олександровича та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" 706 666 грн. 64 коп. заборгованості по кредиту та 117 522 грн. 36 коп. заборгованості по прострочених процентах.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Кравчука Ігоря Олександровича на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" 6 181 грн. 42 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" 6 181 грн. 42 коп. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позичальник у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитом не сплатив, а тому вимоги про стягнення з відповідачів 824 189,00 грн. з яких 706 666,64 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 117 522,36 грн. заборгованості по прострочених процентах суд визнав обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 01.04.2019 року скасувати в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було порушено правила підвідомчості даного спору до відповідача 2, який є фізичною особою. Також апелянт вказував на пропуск строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду, оскільки позивач довідався про існування заборгованості у червні 2014 року. Суд першої інстанції не дослідив та не перевірив, а позивач не надав належних доказів того, що істотні умови правочину, забезпеченого порукою, було витримано позичальником та не було з`ясовано, чи ознайомлений поручитель зі змістом кредитного договору від 31.10.2013. Суд першої інстанції, закриваючи підготовче засідання, не врахував того, що за вказаною адресою відповідач 2 не перебувала, а тому відхиляючи заявлені представником відповідач 2 клопотання суд обмежив особу у низці вчинення процесуальних дій - подання відзив та зустрічного позову, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/2465/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А., суддів Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №911/2465/18 та призначено до розгляду на 24.09.2019 року.

24.09.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 08.10.2019 року.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 05.11.2019 року представник відповідача 2 - Кравчук Н.М. вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів з поручителя ОСОБА_1 скасувати, в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Представник позивача та відповідач 1 вказали на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Кравчуком Ігорем Олександровичем (Позичальник,) укладено кредитний договір № МСБ-31 (Кредитний договір, а.с. 15-21, том 1).

Згідно з п. 1.1 Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 800 000,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 Договору, в розмірі 20,5% річних.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору цільове використання (мета) кредиту: на рефінансування кредитної заборгованості перед ПАТ "Златобанк" по кредитному договору № 12/13KLMB від 14.03.2013 року; будівництво основних засобів; придбання основних засобів; поповнення обігових коштів.

Строк кредитування: кредитна лінія відкривається з 31.10.2013 року по 30.10.2018 року (п. 1.3.1 Кредитного договору).

Згідно з п. 1.3.2. кредитного договору позичальник в будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі у строк дії ліміту відповідного періоду та у сумі перевищення фактичної заборгованості по кредиту цього періоду над лімітом кредитної лінії наступного періоду, відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (Додаток № 1 до Договору).

Відповідно до п. 3.1. договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються Банком Позичальнику окремими траншами в наступному порядку:

- перший транш надається в сумі 360 000 (Триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок на рефінансування кредитної заборгованості перед ПАТ "Златобанк" по кредитному договору №12/13/КLМВ від 14.03.2013 р.;

- другий транш надається в сумі 440 000,00 (чотириста сорок тисяч) гри. 00 коп., а саме: на будівництво основних засобів - 335 500 (триста тридцять п`ять тисяч п`ятсот) грн, 00 коп, на придбання основних засобів в сумі - 48 500 (сорок вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., на поповнення обігових коштів в сумі - 56 000 (п`ятдесят шість тисяч) гри. 00 коп. після надання до банку підтверджуючих документів про повне погашення кредитної заборгованості перед ПАТ "Златобанк" по кредитному договору №12/13/ КLМВ від 14,03.2013 р. та дострокові розірвання даного договору кредитної лінії;

- всі інші транші в рамках діючого ліміту відновлювальної відкличної кредитної лінії надаються на поповнення обігових коштів.

Надання Банком кредитних коштів здійснюється за умови отримання Банком, у строк не менше як за один банківський день до дати видачі коштів в межах ліміту кредитної лінії, попередньої письмової заяви Позичальника та підтвердження Банком намірів про видачу кредитних коштів в межах ліміту кредитної лінії згідно зазначеної заяви Позичальника.

Після отримання Позичальником повної суми кредиту в межах загального ліміту, встановленого в п 1.1. цього Договору, подальше кредитування в межах строків та в межах сум ліміту кредитної лінії, може здійснюватися лише після погашення Позичальником частини або всієї суми наданого кредиту, в розмірі, який не може перевищувати обсягу такого погашення.

Згідно з п. 3.2. кредитного договору погашення кредиту Позичальник здійснює на рахунок № НОМЕР_1 в АБ "Укргазбанк", код Банку 320478, відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування, який наведено в Додатку І до цього Договору.

Якщо останній день для сплати чергового платежу по кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню.

У разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені цим договором строки, суми непогашених у строк платежів визнаються простроченими та наступного банківського дня перераховуються на рахунки простроченої заборгованості.

Пунктом 3.3. кредитного договору встановлено, що нарахування процентів по договору здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі, визначеному в п. 1.1. цього Договору. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, враховуючи перший день та не враховуючи останній день користування кредитними коштами.

Проценти нараховуються Банком щомісячно, не пізніше останнього банківського дня місяця, за період з дати надання кредиту по останній календарний день місяця, в якому наданий кредит, та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в день дострокового розірвання цього Договору, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.3. цього Договору, за період з першого календарного дня місяця, в якому відбувається погашення кредиту, по день, що передує дню погашення кредиту.

Проценти сплачуються Позичальником щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.3. цього Договору, або в день дострокового розірвання цього Договору на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АБ "Укргазбанк", код Банку 320478. У разі якщо останній день для сплати (погашення) процентів припадає на вихідний або святковий день, то така сплата здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню (п. 3.4 Кредитного Договору).

Відповідно до п. 3.7. кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 25,5 (двадцять п`ять цілих п`ять десятих) % річних.

Нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість), здійснюється на суму фактичного щоденного залишку простроченої заборгованості по кредиту, виходячи 8 процентної ставки, зазначеної в першому абзаці цього пункту Договору.

Проценти нараховуються Банком щомісячно не пізніше останнього банківського дня місяця за період з дати виникнення простроченої заборгованості по останній календарний день місяця, в якому виникла така заборгованість (або до дня погашення простроченої заборгованості), та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в якому існує така прострочена заборгованість, та з першого календарного дня місяця до дня погашення простроченої заборгованості в місяці, в якому відбулось таке погашення.

За наявності заборгованості по кредиту та/або платі за кредит, Сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 3) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові комісії; 5) строкові проценти; 6) строкова заборгованість за основним боргом (п. 3.9 Кредитного договору).

Згідно з п. 9.9. кредитного договору строк в межах якого Банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав за цим Договором (строк позовної давності) встановлюється тривалістю у три роки.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до виконання сторонами зобов`язань в повному обсязі (п. 9.13 Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 31.10.2013 року між ОСОБА_1 , як поручителем, публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк", як кредитором, та фізичною особою-підприємцем Кравчуком Ігорем Олександровичем , як позичальником, укладено Договір поруки № МСБ-31/П (далі - Договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору № МСБ-31 від " 31" жовтня 2013 р. (далі - Кредитний договір), укладеному Кредитором з Позичальником, згідно якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Кредитному договорі не пізніше 30 жовтня 2018 року в тому числі: повернути кредит у розмірі 800 000 (Вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, виходячи з 20,5 (Двадцять цілих п`ять десятих) % річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 25,5 (двадцять п`ять цілих п`ять десятих) % річних (том 1, а.с. 22).

Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань по Кредитному договору.

Поручитель відповідає за повернення заборгованості за Кредитним договором у тому ж обсязі, що і Позичальник (п. 1.3 Договору поруки).

Як вказує позивач, відповідачем 1 (позичальником) свого зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та сплаті відсотків виконано не було, у зв`язку чим останній звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості по кредиту у розмірі 706 666,64 грн. та 117 522,36 грн. нарахованих процентів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позичальник у встановлений договором строк кредиту не повернув, відсотків за користування кредитом не сплатив, а тому вимоги про стягнення з відповідачів 824 189,00 грн. з яких 706 666,64 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 117 522,36 грн. заборгованості по прострочених процентах суд визнав обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем 1 грошового зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості.

Договір є кредитним, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу-1 грошових коштів у сумі 800 000,00 грн. шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується даними виписки по рахунку відповідача 1 та не заперечується останнім (а.с.24-30т.1).

З вказаної банківської виписки вбачається, що відповідачем 1 порушувались обов`язки, передбачені п.п. 3.2. кредитного договору в частині погашення кредиту відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, та п. 3.3., 3.4. кредитного договору, в частині сплати процентів за користування кредитом, а саме прострочення заборгованість по кредиту - 706 666,64 грн., заборгованість по процентах - 117 522,36 грн.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з договору (п.1.3.1.), кінцевим строком повернення кредиту було визначено 30.10.2018, а тому доводи апелянта про не визначення у кредитному договорі строку повернення кредиту колегією суддів відхиляються.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач 1 належним чином не виконував умови кредитного договору в частині своєчасного погашення кредиту відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування та нарахованих процентів, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення 706 666,64 грн. заборгованості за кредитом та 117 522,36 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

В той же час, як було встановлено вище, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк", як кредитором, ОСОБА_1 , як поручителем, та фізичною особою-підприємцем Кравчуком Ігорем Олександровичем , як позичальником був укладений договір поруки МСБ-31/П від 31.10.2013.

Відповідно до умов п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань по Кредитному договору № МСБ-31 від "31" жовтня 2013 р. (, укладеному Кредитором з Позичальником, згідно якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Кредитному договорі не пізніше 30 жовтня 2018 року в тому числі: повернути кредит у розмірі 800 000 (Вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, виходячи з 20,5 (Двадцять цілих п`ять десятих) % річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 25,5 (двадцять п`ять цілих п`ять десятих) % річних.

Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань по Кредитному договору (п. 1.2 Договору поруки).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

У розгляді справ за позовом кредитора до боржника та поручителя як солідарних боржників господарським судам слід враховувати, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя.

Як вбачається з договору поруки, у пункті п. 5.2 договору сторони передбачили, що порука припиняється, якщо банк протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або визначений моментом вимоги то відповідальність поручителя перед банком припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору.

При цьому, як вже було зазначено вище, кредитний договір містить кінцевий строк повернення кредиту, а саме 30.10.2018.

З даним позовом позивач звернувся до суду 07.11.2018, а тому доводи апелянта щодо припинення дії договору поруки колегією суддів відхиляються.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи був ознайомлений поручитель зі змістом кредитного договору від 31.10.2013, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідач 2, підписавши договір поруки, фактично підтвердив факт ознайомлення з договором, за зобов`язаннями якого останній поручився перед позивачем.

Крім того в пункті 1.1. договору поруки були перелічені умови кредитного договору, щодо якого поручався відповідач 2.

Твердження апелянта, що судом не було з`ясовано, чи виконувались між позивачем та відповідачем 2 п.п. 1.4-1.5. договору поруки в частині подання квартальної звітності поручителя судом апеляційної інстанції також відхиляються, оскільки неподання такої звітності не звільняє останнього від передбаченого договором поруки солідарного обов`язку відповідача 2 щодо повернення утвореної заборгованості.

Щодо направлення вимоги поручителю про повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків колегія суддів зазначає, що ні умови кредитного договору, ні умови договору поруки, ані приписи статей 526, 611, 612, 1049, 1050 ЦК України не ставлять у залежність право кредитора на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду із відповідними вимогами від факту направлення вимоги боржнику та/або поручителю.

Більш того, статтею 555 ЦК України передбачено право кредитора пред`явити як вимогу до поручителя, так і відповідний позов.

Крім того в частині 4 статті 552 ЦК України під словосполученням "пред`явлення вимоги" розуміється пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові №6-6цс14-1 від 17.09.2014.

Також, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

А тому, доводи апелянта в частині не направлення поручителю або боржнику вимоги про виконання вимог кредитного договору колегією суддів відхиляються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно 824 189,00 грн. з яких 706 666,64 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 117 522,36 грн. процентів за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідачем 2 в апеляційній скарзі було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Апелянт, зазначаючи про неможливість заявити про сплив позовної давності до суду першої інстанції, посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно закрив підготовче провадження, чим обмежив відповідача 2 у процесуальних правах на подання відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було належним чином повідомлено відповідача про дату та час судових засідань в суді першої інстанції. Крім того в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ухвал суду першої інстанції відповідачу.

В той же час, враховуючи, що заперечення відповідача зводяться до неучасті останнього у судових засіданнях у суді першої інстанції, враховуючи право сторони заявити клопотання про сплив позовної давності на будь-якій стадії судового процесу до винесення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе дослідити подану заяву про сплив позовної давності.

Так, згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вже було встановлено вище, строк повернення кредиту був визначений до 30.10.2018.

З даним позовом позивач звернувся до суду 07.11.2018, тобто в межах встановленого законом строку для пред`явлення позову, а тому колегія суддів вважає, що позовна давність позивачем не пропущена.

Стосовно підвідомчості даного спору господарському суду, колегія суддів зазначає наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад учасників, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову позивач, як кредитор, подав до господарського суду позов як до фізичної особи-підприємця, з яким укладено кредитний договір, так і до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Тобто, між позивачем та відповідачем 2 наявний спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи (фізична особа-підприємець), що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, враховуючи викладене, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Вказана вище правова позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18 та у постанові від 19.03.2019 у справі № 904/2530/18.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц Верховний Суд дійшов до висновку, що захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і кількох поручителів у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього. Вказане підтверджує і припис пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

А тому, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції правил юрисдикційної підсудності колегією суддів відхиляються.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 01.04.2019 року у справі № 911/2465/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Київської області від 01.04.2019 у справі №911/2465/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 01.04.2019 у справі №911/2465/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4.Матеріали справи № 911/2465/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 05.11.2019.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко