ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Справа№ 911/1131/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 14.11.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України

на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2019

у справі №911/1131/19 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор»

про стягнення 272 000,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у справі №911/1131/19 позов Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» про стягнення 272 000,00 грн задоволено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14 ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, ) 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок штрафу, 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок пені та 4 080 (чотири тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

06.08.2019 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ №911/1131/19 наступного змісту:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14 ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, ) 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок штрафу, 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок пені та 4 080 (чотири тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

Стягувач - Антимонопольний комітет України: 03035, м. Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, .

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Велеонор»: 08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14 .

Рішення суду набрало законної сили 26.07.2019.

Наказ дійсний для пред`явлення до виконання протягом трьох місяців».

19.08.2019 до Господарського суду Київської області від стягувача - Антимонопольного комітету України (далі, АМКУ) надійшла заява про виправлення помилки в наказі з підстав неправильного зазначення у документі порядку зарахування суми штрафу та пені, стягнутих за рішенням суду за результатами розгляду позову у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви Антимонопольного комітету України від 15.08.2019 вих. №300-20.3/01-10455 про виправлення помилки в наказі у справі №911/1131/19 із посиланням на те, що наказ Господарського суду Київської області від 06.08.2019 у справі №911/1131/19 повністю відповідає резолютивній частині рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у справі №911/1131/19.

02.09.2019 до Господарського суду Київської області від стягувача - Антимонопольного комітету України надійшла заява від 28.08.2019 вих. №300-20.3/03-10839 про виправлення описки у рішенні Господарського суду Київської області від 04.07.2019 та помилки у наказі Господарського суду Київської області від 06.08.2019 у справі №911/1131/19.

В обґрунтування поданої заяви АМКУ зазначив, що в резолютивній частині вищезазначеного рішення суду міститься помилка, оскільки у пункті 2 прохальної частини позовної заяви АМКУ просив суд: « 2. Прийняти рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14, ) 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок штрафу та 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок пені і зарахувати зазначені суми в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва, , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок 6010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106)», а у пункті 4 прохальної частини позовної заяви АМКУ просив суд: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14, ) на користь Антимонопольного комітету України судовий збір у розмірі 4 080 гривень». Однак, у рішенні суду від 04.07.2019 у справі №911/1131/19 та наказі, виданому на його виконання, зазначено: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14 ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, ) 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок штрафу, 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок пені та 4 080 (чотири тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору».

Враховуючи викладене, на думку заявника, судом першої інстанції допущена описка в рішенні від 04.07.2019 та помилка в наказі від 06.08.2019 у справі №911/1131/19, а саме неправильно зазначено порядок зарахування суми штрафу та пені, що не відповідає вимозі, зазначеній у частині 9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якою чітко визначено, що суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Відтак, АМКУ, посилаючись на норми статей 243 та 328 Господарського процесуального кодексу України, просить суд виправити описку та помилку, допущені у рішенні та наказі суду в даній справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви Антимонопольного комітету України від 28.08.2019 вих. №300-20.3/03-10839 про виправлення описки у рішенні Господарського суду Київської області від 04.07.2019 та наказі Господарського суду Київської області від 06.08.2019 у справі №911/1131/19.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач у надісланій до суду заяві від 28.08.2019 вих. №300-20.3/03-10839 фактично порушує питання про внесення до рішення суду, а відтак і наказу суду, нових даних, якими є, зокрема, реквізити рахунків, на які необхідно перерахувати штраф та пеню, а не про виправлення недоліків судового акту та виконавчого документа, отже просить суд вийти за межі наданих йому статтями 243, 328 Господарського процесуального кодексу України повноважень. Разом з тим, суд наголосив, що про порядок зарахування суми стягнутих на підставі рішення суду штрафів та пені до державного бюджету, було вказано в мотивувальній частині рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у справі №911/1131/19 та дана обставина додаткового підтвердження шляхом зазначення в резолютивній частині рішення суду реквізитів рахунків, на які необхідно перерахувати кошти, не потребує, а вказане має бути враховано державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 06.08.2019, виданому на виконання рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у справі №911/1131/19, під час стягнення з боржника штрафних санкцій, які підлягають зарахуванню за реквізитами рахунків, передбаченими для справляння штрафу та пені до Державного бюджету України. Водночас, суд зазначив, що позивач у даній справі, всупереч статті 74 Господарського процесуального кодексу України, до позовних матеріалів не подав доказів того, що рахунок, на який він просив зарахувати стягнуті судом суми штрафу та пені, дійсно є актуальним, тобто таким, який наразі відкритий Управлінням Казначейства у Солом`янському районі міста Києва для акумулювання коштів загального фонду державного бюджету по сплаті штрафних санкцій, стягнутих на користь держави за позовами Антимонопольного комітету України, оскільки для забезпечення виконання закону про Державний бюджет України рахунки можуть змінюватися, мати різне призначення, а судом в процесі розгляду справи №911/1131/19 обставини приналежності Управлінню Казначейства у Солом`янському районі міста Києва рахунку №6010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106), МФО 899998, не встановлювалися, тому дані обставини не були підтверджені та досліджені судом при розгляді справи по суті заявлених позивачем вимог.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 30.09.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у справі №911/1131/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Антимонопольного комітету України про виправлення описки у рішенні Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у справі №911/1131/19 та помилки в наказі Господарського суду Київської області від 06.08.2019 №911/1131/19.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник стверджує, що АМКУ у позовній заяві правильно зазначив порядок стягнення штрафу, пені та судового збору, однак суд першої інстанції проігнорував вимоги чинного законодавства щодо порядку сплати штрафу та пені, а саме частину 9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якою чітко передбачений порядок сплати штрафу та пені до Державного бюджету України.

Відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України та положень статей 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем кошти будуть стягнуті та перераховані відповідно до даних, зазначених у наказі суду від 06.08.2019 №911/1131/19, тобто на користь АМКУ, що суперечить частині 9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та фактично призведе до невиконання рішення суду від 04.07.2019 у справі №911/1131/19.

Невірними є також твердження місцевого господарського суду про недоведеність стягувачем актуальності рахунку, на який Комітет просив зарахувати штраф та пеню, оскільки реквізити такого рахунку викладені на офіційному веб-порталі Державної казначейської служби України та не потребують підтвердження їх актуальності.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України мали бути стягнуті на користь Комітету, а штраф та пеня в дохід загального фонду Державного бюджету України відповідно до частини 9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2019 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України у справі №911/1131/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у справі №911/1131/19, призначено до розгляду апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у справі №911/1131/19 на 14.11.2019.

У судове засідання 14.11.2019 з`явився представник АМКУ.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» у судове засідання, призначене на 14.11.2019, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частин 3, 4, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо). Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Так, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду поштовим відправленням із трек-номером 047 була надіслана на адресу ТОВ «Велеонор», вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14), однак 28.10.2019 вказане повідомлення повернулося на адресу суду із відміткою «за закінченням зберігання».

Таким чином, колегія суддів зазначає, що ТОВ «Велеонор» належним чином повідомлялось судом про вчинення відповідної процесуальної дії (відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду). Водночас, неотримання листів з ухвалою суду відповідачем та повернення їх до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник АМКУ в судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу Комітету задовольнити, ухвалу суду скасувати, заяву про виправлення описки в рішенні та помилки в наказі задовольнити.

У судовому засіданні 14.11.2019 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у даній справі та про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги АМКУ з огляду на наступне.

Відповідно до статті 243 Господарського процесуального кодексу України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження. Ухвала про внесення виправлень надсилається всім особам, яким видавалося чи надсилалося судове рішення, що містить описки чи арифметичні помилки.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли у виготовленні тексту рішення).

Однак якщо неправильне визначення стягуваної суми, розміру присудженого до стягнення майна було наслідком застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, то про арифметичну помилку не йдеться, і підстави для виправлення такої помилки відсутні.

Антимонопольний комітет України подав до господарського суду позов у даній справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (далі - відповідач) 136 000,00 грн штрафу, накладеного рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 19.09.2018 №21-р/тк у справі № 143-26.13/153-16, та 136 000,00 грн пені за прострочку сплати штрафу.

Відповідно до частини 9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Так, у пункті 2 прохальної частини позовної заяви АМКУ просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» зазначені суми штрафу і пені та зарахувати їх в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва, , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок 6010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106).

Однак, Господарський суд Київської області, задовольняючи позов АМКУ у даній справі, у пункті 2 резолютивної частини рішення від 04.07.2019 вирішив, зокрема, суми штрафу та пені стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський шлях, будинок 153-А, офіс 14 ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, ), а не в дохід Державного бюджету України.

Тобто фактично, судом було прийнято рішення про задоволення позовних вимог Антимонопольного комітету України про стягнення штрафу та пені у редакції, яка не відповідає прохальній частині позову. Поруч із цим, нормами частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що за вказаних обставин справи, посилання АМКУ на порушення судом першої інстанції вимог частини 9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у зв`язку із неправильним зазначенням у резолютивній частині рішення порядку зарахування суми штрафу та пені фактично свідчить про незгоду позивача із резолютивною частиною рішення суду у даній справі та може бути підставою для його оскарження в апеляційному порядку.

У свою чергу, подана позивачем наразі до місцевого господарського суду заява від 28.08.2019 вих. №300-20.3/03-10839 про виправлення описки у рішенні Господарського суду Київської області від 04.07.2019 фактично порушує питання про внесення до резолютивної частини рішення суду нових даних, а не про виправлення недоліків судового акту. Отже, позивач просить суд вийти за межі наданих йому статтею 243 Господарського процесуального кодексу України повноважень.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення заяви позивача від 28.08.2019 вих. №300-20.3/03-10839 в частині виправлення описки у рішенні Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у даній справі.

У заяві від 28.08.2019 вих. №300-20.3/03-10839 позивач просив суд також виправити помилку у наказі Господарського суду Київської області від 06.08.2019 у справі №911/1131/19 з аналогічних підстав щодо неправильного зазначення у документі порядку зарахування суми штрафу та пені, стягнутих за рішенням суду за результатами розгляду позову у справі.

Відповідно до частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів зазначає, що наказ Господарського суду Київської області від 06.08.2019 у справі №911/1131/19 про стягнення грошових коштів повністю відповідає резолютивній частині рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2019 у справі №911/1131/19, а відтак відсутні підстави для внесення до нього виправлень та задоволення заяви позивача в цій частині.

Враховуючи викладене, та зважаючи, що виправлення допущених в рішенні чи ухвалі суду описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть такого рішення чи ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищевказаної заяви позивача про виправлення в рішенні суду у справі №911/1131/19 описки, а відтак і про виправлення помилки в наказі Господарського суду Київської області від 06.08.2019, виданому на виконання цього рішення суду.

Доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами справи та правовими нормами.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу АМКУ необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у справі №911/1131/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2019 у справі №911/1131/19 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1131/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.11.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка