РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Чернігівсправа № 16/137б/83б/22б
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., секретар Скороход А.О., розглянувши матеріали справі,

за позовом: Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150; адреса для листування: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, БЦ "Торонто", вежа "А", 9 поверх

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», , Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000 в особі ліквідатора Ткачука Олександра Володимировича, вул. Шота Руставелі, 11, м. Київ, 01001

до відповідача-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину

В межах справи за участю

Кредиторів:

1.Виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (вул. Музична, 1а, м. Чернігів, 14014)

2.Публічне акціонерне товариство „Кредитпромбанк" (бул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01000)

3.Чернігівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України (пр-т. Перемоги, 44, м. Чернігів, 14005)

4.Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові (вул. Шевченка, 5, м. Чернігів)

5.Чернігівський міський центр зайнятості (вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017)

6.Публічне акціонерне товариство "Кристалбанк" (, 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Кудрявський узвіз, 2)

7.Публічне акціонерне товариство „Полікомбанк" (вул. Київська, 3, м. Чернігів, 14005)

8.Товариство з обмеженою відповідальністю „Спецавтоматика" (вул. Щорса, 69, м. Донецьк, 83086)

9.Публічне акціонерне товариство „Банк Богуслав" (вул. Нижньоюрківська, 81, м. Київ, 04080)

10.Державна податкова інспекція у місті Чернігові Державної податкової служби Чернігівської області (вул. Кирпоноса, 28, м. Чернігів)

11.Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів „Раціональні інвестиційні технології" в інтересах Пайових венчурних інвестиційних фондів недиверсифікованого виду закритого типу "Альфа" та "Сігма" (вул. Ванди Василевської/Кирило-Мефодіївська, 12/16, оф.70 м. Київ, 04116)

12.Кримське республіканське об`єднання інвалідних організацій всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України"(вул. Р.Люксембург, 34/33, м. Сімферополь, 95006)

13.Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Надра"(вул. Артема, 15, м. Київ, 04053)

14.Акціонерний банк „Банк регіонального розвитку" (вул. Машинобудівна, 44, м. Київ, 03680)

15.Публічне акціонерне товариство „БТА Банк" (вул. Жилянська, 75, м. Київ, 01032)

16. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

17. ОСОБА_3 (

АДРЕСА_3) 18 . ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 )

19.Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк" (вул. Жилянська, 9-11, м. Київ, 01033)

20.Публічне акціонерне товариство „Чернігівський річковий порт" (вул. Підвальна, 23, м. Чернігів, 14000)

21.Товариство з обмеженою відповідальністю „Енерговентиляція"(м. Київ бульвар Дарницький,12, 02192)

22.Публічне акціонерне товариство "Базис"(м. Чернігів вул. Любецька,70)

23.Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області(м.Чернігів вул. Івана Франка,4-А)

24. Перший заступник прокурора Чернігівської області (м. Чернігів вул. Князя Чорного,9) в інтересах держави в особі Чернігівської митниці (м. Чернігів пр.-т Перемоги,6)

25.Профспілковий комітет товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів"(м. Чернігів вул. Київське шосе,3)

26.Проектний інститут Служби безпеки України(м. Київ вул. Золотоворітська,5)

27.Чернігівська обласна організація профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України (м. Чернігів вул. Шевченка,5)

28.Служба безпеки України(м. Київ вул. Золотоворітська, 5, 01030)

29. Закрите акціонерне товариство "Альфа - банк"(м. Київ вул. Десятинна,4/6)

30.Товариство з обмеженою відповідальністю НВП "Будтехносервіс"(Київська обл. м.Вишгород вул. Набережна,7)

31. Приватне підприємство "Сперанца"(м. Чернігів вул. Рокосовського,56а/20)

32.Товариство з обмеженою відповідальністю НВП "Теско"(м. Чернігів вул. Інструментальна,13)

33.Закрите акціонерне товариство Будівельна компанія "Укренергобуд"(м. Київ вул. Предславянська,39)

34. Фізична особа -підприємець Глухова Зоя Михайлівна(АДРЕСА_4)

35.Фізична особа -підприємець Когута Микола Іванович ( АДРЕСА_4, магазин ІНФОРМАЦІЯ_1")

36.Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі центру телекомунікаційних послуг Чернігівської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м.Чернігів вул. Коцюбинського,50а)

37.Товариство з обмеженою відповідальністю "РТМ -Україна"(м. Київ вул. П.Лумумби,6/1)

38.Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 1)

39.Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "МТД груп" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 1)

40.Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38)

Боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», (Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000, )

Учасників провадження у справі про банкрутство:

1.Представника працівників боржника - Мажуги Олега Вікторовича , ( АДРЕСА_5 )

2.Ліквідатора Ткачука Олександра Вікторовича , (АДРЕСА_6)

3.Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, (пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000)

4.Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр з реалізації проблемних активів", (, 03150, м. Київ, вул. Горького, 97)

про визнання боржника банкрутом

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Кучерявий Д.В.;

від відповідача-2: не з`явився;

прокурор в інтересах кредитора-24: Косенко О.Д .

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» подано позов до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3 від 25.12.2006 та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на підписання спірного договору президентом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» з перевищенням повноважень, підписання акту передачі майна не уповноваженою на те особою, що, на думку позивача, порушує його переважне право як іпотекодержателя прав на паркомісце № 3 , за рахунок якого можливе задоволення кредиторських вимог.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 справа № 927/607/19 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.

На виконання ч. 6, 7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суд ухвалою від 23.07.2019 у справі №927/607/19 звернувся до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації із запитом про надання інформації щодо місця проживання (перебування) другого відповідача у даній справі фізичної особи - ОСОБА_1 .

02.08.2019 від Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації на адресу суду надійшла письмова відповідь №101-6811/05 від 26.07.19, відповідно до якої, згідно з відомостями, які містяться в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (т.65 а.с. 66).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, вирішення питання про об`єднання справ №927/607/19 та №16/137б/83б/22б в одне провадження та проведення підготовчого засідання ухвалено призначити після повернення матеріалів справи №16/137б/83б/22б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» до Господарського суду Чернігівської області, провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи №16/137б/83б/22б.

Ухвалою суду від 19.08.2019 провадження у справі поновлено, справу №927/607/19 об`єднано зі справою №16/137б/83б/22б про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» в одне провадження, присвоївши справі №927/607/19 номер №16/137б/83б/22б підготовче засідання суду призначено на 18.09.2019.

23.08.2019 від відповідача-1 (ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів») надійшов відзив б/н від 21.08.2019 на позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору №25-П-3 інвестування в будівництва автопаркінг від 25.12.2006

В поданому відзиві відповідач-1 підтримує заявлені АТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги, погоджується з позицією позивача стосовно укладення спірного договору президентом ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» з перевищенням наданих повноважень та посилаючись на положення ст.ст. 23, 25, 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначає, що усі види майнових активів, які належать банкруту на праві власності, на дату відкриття ліквідаційної процедури, та виявлені в ході ліквідаційної процедури, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, а розпорядження майном банкрута, в тому числі і передача його третім особам, з моменту визнання боржника банкрутом, є виключним повноваженням та здійснюється лише призначеним судом ліквідатором боржника.

Крім того, відповідач-1 не вважає за можливе об`єднання справ №927/607/19 та №16/137б/83б/22б в одне провадження та повідомляє суд про те, що йому стало відомо про існування спірного договору та наявне у відповідача-2 свідоцтво про право власності на машиномісце з поданої ОСОБА_1 в травні 2018 року апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі №27/193.

Відзив разом з додатковими документами долучено судом до матеріалів справи.

Відповідача-2 належним чином повідомлено про час та місце проведення підготовчого засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №158 від 20.08.2019, проте в підготовче засідання 18.09.2019 відповідач-2 не з`явився, відзив на позов не надав, причин неявки не повідомив.

В підготовчому засіданні 18.09.2019 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, підготовче засідання відкладено на 16.10.2019, про що учасникам провадження у справі судом надіслано ухвалу-повідомлення від 18.09.2019.

В підготовче засідання 16.10.2019 відповідач-1 та відповідач-2 не з`явились, причини неявки не повідомили.

Ухвала-повідомлення від 18.09.2019, направлена на адресу відповідача-1 отримана ліквідатором 25.09.2019 (повідомлення про вручення №630 від 18.09.2019, т.65. а.с. 192).

Ухвалу-повідомлення від 18.09.2019, направлену на адресу відподвідача-2 повернуто відправнику 30.09.2019 без вручення адресату з відміткою поштового відділення зв`язку «адресат відсутній».

В підготовчому засіданні 16.10.2019 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.11.2019.

04.11.2019 на адресу суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи для підготовки правової позиції у тому числі для надання суду відзиву на позовну заяву. Разом з поданим клопотанням від відповідача-2 надійшло клопотання про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Тотожні за змістом клопотання надійшли на електронну поштову скриньку суду, без електронного цифрового підпису. Отримані клопотання долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.11.2019 відповідач -1 проти клопотання про відкладення розгляду справи заперечив, посилаючись на те, що ОСОБА_1 мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, строк подання такого відзиву на час подання клопотання останнім пропущено, заяви щодо поновлення такого строку від ОСОБА_1 не надходило, а отже підстави для задоволення такого клопотання, на думку відповідача-1 відсутні.

Присутній в судовому засіданні 06.11.2019 прокурор клопотання відповідача-2 підтримав, посилаючись на принцип презумпції права на захист, вважає, що наразі є всі підстави для його задоволення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце розгляду справи, оскільки такі обставини зумовлені не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, від 23.11.2018 у справі №10/17-3639-2011, від 22.08.2019 у справі №922/85/18.

Відповідно до ч.ч. 8-9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, статтею 119 Господарського процесуального кодексу України визначено -встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідачем-2 було отримано ухвалу від 19.08.2019 про поновлення провадження у справі та призначення підготовчого засідання (повідомлення про вручення від т.65 а.с.75), а отже ОСОБА_1 був обізнаний про наявність у провадженні суду даної справи.

Реалізація права на ознайомлення учасника справи з її матеріалами протягом всього часу розгляду справи залежить виключно від явки учасника або його представника або до суду і зумовлюється, як і у випадку з отриманням поштової кореспонденції, суб`єктивною поведінкою сторони.

Відповідач-2 мав право та можливість у встановлений судом строк подати відзив на позовну заяву, проте ним не скористався, клопотання про поновлення строку для подання відзиву до суду не направив.

З огляду на неодноразове відкладення підготовчого засідання та стадію судового провадження - розгляд справи по суті, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 6 Конвенції щодо розгляду справи упродовж розумного строку, суд не вбачає підстав для поновлення за власною ініціативою строків подання відзиву та підстав для задоволення клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

18.10.2018 Верховною Радою України було прийнято Кодекс України з процедур банкрутства, а його офіційне опублікування відбулось у газеті «Голос України» № 77 від 20.04.2019.

Відповідно до ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться у дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинності 21.10.2019.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення у дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, у тому числі, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Враховуючи викладене вище, розгляд справи № 16/137б/83б/22б про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» банкрутом у подальшому буде здійснюватись із застосуванням норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Частиною 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Як зазначалось вище Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3 від 25.12.2006 та застосування наслідків недійсності правочину.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що 12.08.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки №02-10/3399 (надалі - договір) за умовами якого позивач, як майновий поручитель за зобов`язаннями ВАТ «Промтехмонтаж-2», передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, право власності на яке виникне в майбутньому -машиномісця в підземному паркінгу в кількості 128 машиномісць, загальною площею 2995,3 м.кв, що розташовані за адресою: АДРЕСА_7 , а саме машиномісця №№ 1, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 13, 14, 17, 20, 21, 24, 31, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 52, 53, 55, 56, 57, 58, 65, 66, 67, 68, 69, 71, 73, 74, 75, 77, 80, 81, 82, 83, 85, 86, 87, 88, 89, 94, 98, 100, 105, 108, 109, 110, 120, 121, 122, 123, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 140, 141, 150, 151, 152, 153, 154, 156, 159, 166, 167, 168, 169, 171, 172, 173, 176, 178, 179, 181, 182, 189, 191, 192, 193, 195, 196, 197, 198, 200, 201, 202, 203, 204, 208, 209, 213, 215, 216, 217, 218, 223, 225, 229, 230, 234, 235, 236, 237, 238, 239, 241, 242.

Тому АТ «Укрсоцбанк» вважає, що з 12.08.2008 як іпотекодержатель прав на паркомісце №3, набув переважного права на задоволення своїх вимог за рахунок вказаного майна перед іншими кредиторами ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна сторона має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічна норма закріплена в ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Під захистом права власності, за приписами наведеної норми, розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном; наявність у власника права на судовий захист свого права власності; поширення положень щодо захисту права власності на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на іншому речовому праві, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором.

Законодавство надає власникові можливість на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам не зачіпаючи охоронювані законом інтереси інших осіб. Всі дії, що перешкоджають власникові на власний розсуд користуватись своїм володінням повинні бути припинені способами, установленими законом. Характер засобів, вибраних для захисту свого права, повинен відповідати характеру порушених правовідносин.

25.12.2006 між ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» в особі Президента Лаптія Ю.В. (Сторона-1), який діє на підставі Статуту та ОСОБА_1 (Сторона-2) укладено договір інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3 (надалі - Договір) за умовами якого Сторона-2 бере участь у інвестуванні будівництва двоповерхового підземного автопаркінгу, а Сторона-1 зобов`язується передати Стороні-2 або зазначеним нею третім особам після закінчення будівництва та введення автопаркінгу в експлуатацію в порядку та на умовах, визначених цим Договором, машиномісце для стоянки автомобіля загальною площею 15,90 кв.м. за будівельним номером 3 на верхньому поверсі, надалі Об`єкт інвестування (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору виходячи із запроектованої площі машиномісця в автопаркінгу, Сторона-2 в рахунок інвестування сплачує Стороні-1 грошові кошти в розмірі 114 480,00грн, що включає в себе ПДВ 20% в сумі 19 080,00грн.

Сторони погодили, що Сторона-2 здійснює перерахування грошових коштів в розмірі 100% у строк до 08.07.2010 включно (п. 2.5. Договору).

Відповідно до п. 3.4 обов`язком Сторони-2 з поміж іншого є оплата на поточний рахунок Сторони-1 в повному обсязі коштів у терміни, визначені в розділі 2 цього Договору (п.3.4.1); з моменту введення автопаркінгу в експлуатацію та отримання від Сторони-1 довідки про повну оплату вартості Об`єкта інвестування, прийняти Об`єкт інвестування шляхом підписання відповідного Акту приймання-передачі (п.3.4.2 Договору).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією квитанції до прибуткового касового ордера № 08/07/10 від 08.07.2010 ОСОБА_1 сплатив 85 065,00 грн ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» на підставі договору інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3 від 25.12.2006.

08.07.2010 ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» в особі президента відповідача-1 Лаптія Ю.В. та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі машиномісця №3 та в подальшому видано Свідоцтво про право власності від 04.08.2010 на машиномісце №3.

Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, і він вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб`єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

У відносинах з третіми особами слід виходити з презумпції наявності достатнього обсягу повноважень на здійснення дієздатності юридичної особи як у одноособового органу юридичної особи, так і керівника її колегіального органу.

В пункті 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Відповідно до положень статуту ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» вбачається, що Президент є посадовою особою Товариства, що представляє інтереси Учасників у період між проведенням Загальних зборів Учасників і в межах компетенції, визначеної цим Статутом, контролює і регулює діяльність Генерального директора Товариства (п.8.3.1).

Пунктом 8.3.2 визначено, що до компетенції Президента Товариства віднесено право прийняття рішень з таких питань діяльності як надання попередньої згоди Генеральному директору Товариства на укладання договорів, контрактів, інших правочинів, в тому числі на отримання кредитів, субсидій, позик, надання поруки, застави, тощо - загальна сумарна вартість яких становить від 3 000 000,00 до 75 000 000,00 гривень, або суму еквівалентну їй в будь-якій іншій валюті світу за курсом Національного Банку України на день здійснення угоди; надання повноважень посадовій особі Товариства (крім Генерального директора) права першого підпису на фінансових документах Товариства та підпису зовнішньоекономічних контрактів згідно положень цього Статуту; затвердження кандидатур на посади заступників директорів, головного бухгалтера, начальників структурних підрозділів Товариства.

Таким чином Президент ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» не мав повноважень щодо розпорядження майном товариства, оскільки зазначені повноваження пунктом 8.4.6. Статуту віднесено до компетенції Генерального директора так само як і право представляти Товариство без довіреності перед третіми особами, державними органами тощо.

Підписуючи договір інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3 від 25.12.2006 та акт прийому-передачі машиномісця № 3 від 08.07.2010 ОСОБА_1 не міг не знати про зазначені обмеження, оскільки у тексті договору та акті приймання-передачі зазначено, що Президент діє на підставі Статуту. А отже, підписавши договір відповідач-2 підтвердив, що ознайомлений зі Статутом ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та обізнаний про викладені у ньому обмеження.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Правові наслідки вчинення правочинів із перевищенням повноважень визначено частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Зі змісту частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у виді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 20.03.2018 у справі №910/8794/16 від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12, а також від 19. 08.2014 у справі № 5011-31/17917-2012, від 06.04.2016 у справі № 922/796/15.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2009 порушено провадження справі про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Провадження у справі здійснювалось у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19.03.2013.

Постановою Господарського суду Чернігівської області 05.05.2010 Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2010, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 28.09.2010, постанову Господарського суду Чернігівської області у даній справі від 05.05.2010 скасовано в частині призначення ліквідатором банкрута Авраменка В.А., ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткачука О.В.

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про визнання боржника банкрутом, в тому числі чинною на дату підписання акту приймання-передачі паркомісця) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу.

Таким чином з дня призначення саме ліквідатор Ткачук О.В. є єдиною уповноваженою особою на передачу майна ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та отримання коштів, з чого слідує, що акт приймання-передачі машиномісця №3 зі сторони ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» підписаний Президентом Лаптієм Ю.В. без належних на те повноважень.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України № 48/5 від 05.01.2018 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.07.2017 № 36317785, на підставі якого внесено у розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи з реєстраційним № 000 щодо об`єкта нерухомого майна та щодо права власності № 21567555 було скасовано.

Враховуючи, що про оформлення свідоцтва про право власності на машиномісце позивачу стало відомо з поданої ОСОБА_1 в травні 2018 року апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі №27/193, суд погоджується з доводами позивача щодо дотримання останнім строків позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права.

Заперечень та заяви про застосування строків позовної давності від відповідача-2 на адресу суду не надходило.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч вищевказаним положенням ОСОБА_1 не подано до суду доказів, підтверджуючих схвалення оспорюваного правочину, в тому числі доказів здійснення повної оплати вартості об`єкта інвестування та передбаченої п. 3.4.2 договору інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3, довідки ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» про повну оплату тощо.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання недійсним договору №25-П-3 інвестування будівництва автопаркінгу від 25.12.2006 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. недійсний правочин не створює юридичних наслідків, а тому передане за таким правочином майно має бути повернено, а у разі не здійснення таких дій воно підлягає витребуванню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовна вимога в частині покладення на ОСОБА_1 обов`язку передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» машиномісце для стоянки автомобіля №3, загальною площею 15,9кв.м. в автопаркінгу по АДРЕСА_8 також підлягає задоволенню.

Разом з тим, грошові кошти передано відповідачем-2 за квитанцією до прибуткового касового ордера №08/07/10 від 08.07.2010 в непередбачений положеннями договору спосіб, тобто не були перераховані на поточний рахунок відповідача-1 (п. 2.4. Договору) та передано неуповноваженим на те особам, оскільки як зазначалось вище з 05.05.2010 уповноваженою особою на отримання таких коштів є ліквідатор відповідача-1 арбітражний керуючий Ткачук О.В.

Доказів або інших підтверджуючих документів отримання ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» вказаних коштів не надано, отже підстави для застосування двосторонньої реституції у суду відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений за подання позовної заяви судовий збір на суму 5763,00грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах - по 2881,50 грн.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір №25-П-3 інвестування будівництва автопаркінгу від 25.12.2006 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) протягом 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» (, Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000) машиномісце для стоянки автомобіля №3, загальною площею 15,9 кв.м. в автопаркінгу по АДРЕСА_8 , реєстраційний номер №000.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» (, Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150; адреса для листування: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, БЦ «Торонто», вежа «А», 9 поверх) 2 881,50грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150; адреса для листування: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, БЦ «Торонто», вежа «А», 9 поверх) 2 881,50грн судового збору

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2019 року

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/