РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.11.2019Справа № 910/12614/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Максимець В.О., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідна установа "КВАНТ М"

до Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України"

про стягнення 39 462,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідна установа "КВАНТ М" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення грошових коштів у розмірі 39 462, 00 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач у повному обсязі не виконав зобов`язання за договором № 10/116-Р від 17.11.2010 та не повернув позивачу грошові кошти.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12614/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 04.10.2019 відповідач подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував, зазначивши про те, що ним виконано зобов`язання за укладеним сторонами договором на суму 56 226,00 грн та 18.06.2011 сплив передбачений договором строк на виконання відповідачем зобов`язання щодо проведення робіт спеціалізованої оцінки медичного імунобіологічного препарату, відтак про порушення свого права позивач, на думку відповідача, дізнався після спливу 210 діб, передбачених на виконання робіт, а саме з 18.06.2011 та станом на 18.06.2014 строк позовної давності за пред`явленими позивачем вимогами сплив. З урахуванням викладеного, відповідач, з посиланням на положення частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, просить суд відмовити в позові. Одночасно з відзивом відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 15.10.2019 позивачем подано письмову відповідь на відзив.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 21.10.2019 відповідачем подано письмові заперечення щодо відповіді на відзив.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідна установа "КВАНТ М" (замовник, позивач) та Державним підприємством "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" (виконавець, відповідач) укладено договір №10/116-Р про надання послуг з спеціалізованої оцінки медичного імунобіологічного препарату від 17.11.2010 (далі - договір), предметом якого є виконання відповідачем робіт зі спеціалізованої оцінки медичного імунобіологічного препарату, а саме Трилумін, розчин для ін`єкцій, що подається на державну реєстрацію, перереєстрацію, внесення змін І та II типів відповідно до Порядку проведення державної реєстрації (перереєстрації) медичних імунобіологічних препаратів в Україні, затвердженого наказом МОЗ України № 486 від 06.12.01, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 204/6492 від 28.02.02, а також виконання лабораторного контролю якості, які включають наступні етапи:

- спеціалізована оцінка матеріалів, документів на медичний імунобіологічний препарат;

- лабораторний контроль якості зразків медичного імунобіологічного препарату.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина друга статті 837 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За приписами статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору за виконання робіт за цим договором замовник перераховує на рахунок виконавця у відповідності до досягнутої сторонами згоди про розмір договірної ціни:

- за виконання робіт І етапу з попередньої експертної оцінки матеріалів, документів на медичний імунобіологічний препарат - 3 480,00 грн., в т.ч. ПДВ - 580,00 грн.;

- за виконання робіт II етапу зі спеціалізованої експертної оцінки матеріалів, документів на медичний імунобіологічний препарат - 75 492,00 грн., в т.ч. ПДВ - 12 582,00 грн.;

- за виконання робіт з лабораторного контролю якості зразків медичного імунобіологічного препарату - 16 716,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2 786,00 грн.

Всього за виконані роботи - 95 688,00 грн., в т. ч. ПДВ - 15 948,00 грн.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що замовник здійснює передоплату вартості робіт - протягом 20 робочих днів з моменту укладення цього договору.

Позивач, на виконання умов договору, 19.11.2010 перерахував відповідачу передоплату вартості робіт в сумі 95 688,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача.

Згідно з частиною першою статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частина четверта статті 882 Цивільного кодексу України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

За пунктом 3.3 договору відповідач взяв на себе зобов`язання провести спеціалізовану оцінку матеріалів, документів на медичний імунобіологічний препарат на протязі 210 діб.

Відповідно до пункту 4.1 договору строк початку проведення робіт починається з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок виконавця у розмірі як це передбачено пунктами 2.1, 2.2 договору.

Виконані згідно з цим договором роботи завершуються підписанням сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (пункт 4.2 договору).

Судом встановлено, що відповідачем було виконано передбачені договором роботи, загальна вартість яких склала 56 226,00 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи, підписані обома сторонами та скріплені печатками сторін, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №10/116-Р/1 від 29.12.2010 на суму 39 510,00 грн. та №10/116-Р/Л від 14.01.2011 на суму 16 716,00 грн.

Як зазначалось раніше, сторонами у справі підписано два акти приймання-передачі виконаних за договором робіт, останній з яких датований 14.01.2011.

Таким чином, саме 14.01.2011 позивач дізнався про два факти:

1) передбачений договором обсяг робіт виконаний повністю;

2) загальна вартість повного обсягу робіт склала 56 226,00 грн.

Відповідно, позивач не міг не розуміти, що саме з цієї дати (14.01.2011) у відповідача виникло зобов`язання повернути невикористану частину авансового платежу. Одночасно з виникненням обов`язку відповідача, у позивача виникло кореспондоване право вимагати повернення цієї частини авансу.

Оскільки позивач був безпосередньо учасником цих відносин, а також особою, що приймала виконані роботи та підписувала відповідні акти, його твердження про те, що він дізнався про порушене право з отриманого листа не відповідає дійсним обставинам.

Таким чином, позивач має право, а відповідач - несе кореспондований обов`язок повернути невикористану частину авансу у розмірі 39 462,00 грн. з 14.01.2011.

У відзиві на позовну заяву та в поданій до суду заяві, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення спірної заборгованості, у зв`язку з чим просить суд застосувати до цих вимог наслідки спливу такого строку та відмовити в позові.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

За змістом вказаної вище норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даному випадку перебіг строку позовної давності (у позивача виникло право на позов щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 39 462,00 грн.) розпочався з 15.01.2011 (з наступного дня після підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №10/116-P/Л від 14.01.2011 на суму 16 716,00 грн.)

Відтак, строк позовної давності за пред`явленими позивачем вимогами закінчився 14.01.2014, тоді як позовну заяву згідно відмітки відділу автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярії) подано до суду 13.09.2019.

З огляду на вищевикладене, суд визнає безпідставними доводи відповідача про початок перебігу строку позовної давності за вимогами позивача з 18.06.2011.

Посилання позивача на те, що в пункті 3.3 договору встановлено строк для виконання відповідачем лише окремого етапу робіт, у зв`язку з чим, на його думку, договір продовжує свою дію і відповідач не звільняється від виконання зобов`язань за договором відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки за приписами чинного цивільного законодавства (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України) початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а скільки з певними юридичними фактами, які свідчать про порушення прав особи.

Як зазначалось раніше, суд також не погоджується з доводами позивача про те, що про порушення свого права він довідався лише 05.03.2019 після отримання від відповідача листа № 13/57/з від 26.01.2018, за змістом якого спірні кошти були списані відповідачем з балансу підприємства у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Водночас суд зазначає, що викладені у листі відповідача № 13/57/з від 26.01.2018 обставини не свідчать про вчинення останнім дій щодо визнання ним свого боргу.

При цьому, такі дії відповідачем вчинено після спливу строку позовної давності, що в будь-якому разі не є підставою для переривання перебігу такої давності в порядку частини першої статті 264 Цивільного кодексу України.

Доказів на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності матеріали справи не містять і позивачем таке питання перед судом не порушувалось.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (стаття 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Судом встановлено наявність порушеного права позивача, проте у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності суд застосовує наслідки спливу такого строку, як це передбачено частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України, та відмовляє позивачеві в задоволенні його вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідна установа "КВАНТ М" до Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення 39 462,00 грн. відмовити повністю.

2. Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідна установа "КВАНТ М".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк