ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. Справа №914/724/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Дубник О.П.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Екосвіт Захід від 02.09.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 (повний текст рішення складено 22.08.2019, суддя Король М.Р.)

у справі № 914/724/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Морозівська птахофабрика, с.Морозівка, Баришівський район, Київська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Екосвіт Захід, с. Велике Колодно, Кам`янка-Бузький район, Львівська область

про стягнення 212728,40 грн.

представники сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача Жук Р.С.

16.04.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) Морозівська птахофабрика про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Екосвіт Захід 174000,00 грн. основного боргу за договором постачання №02/05-18 від 02.05.2018, а також 31024,44 грн. пені, 2646,00 грн. трьох процентів річних та 5057,96 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання добових курчат бройлерів, відповідно до якого 25.05.2018 позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 352807,20 грн., проте останній оплатив її частково, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, стягнення якої є предметом позову у даній справі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 позов у даній справі задоволено.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за договором №02/05-18 від 02.05.2018, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 174000,00 грн. основного боргу є підставними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Суд відхилив заперечення відповідача щодо позовних вимог в цій частині, оскільки такі заперечення ґрунтуються виключно на доводах відповідача про неналежність та недопустимість доказів, покладених в основу позовної заяви; при цьому, відповідач не заперечив ані факту отримання ним від позивача товару, ані перерахування ним грошових коштів саме в рахунок оплати товару.

Перевіривши розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги про стягнення пені є підставними та обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю; сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди є більшою, ніж визначена позивачем, проте, у зв`язку з тим, що відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України, ухвалюючи рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат піддягають задоволенню повністю.

Відповідач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вирішуючи спір суд порушив норми процесуального права, а також неповно з`ясував обставини справи, через що просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив наступне:

1) в порушення норми ст. 207 ГПК України в судому засіданні 05.08.2019 суд не вирішив клопотання відповідача про визнання неналежними, недостовірними та недопустимими низки доказів, а саме: копії договору на постачання добових курчат-бройлерів №02/05-18 від 02.05.2018; копії видаткової накладної №ПФ ІНК-72 від 25.05.2018; копії товарно-транспортної накладної №88 від 25.05.2018; копії довіреності №01/04 від 01.05.2018;

2) судом при розгляді даної справи було порушено пряму норму ч. 6 ст. 91 ГПК України та покладено в основу рішення копії «доказів», проти яких заперечував відповідач та ставив їх під сумнів.

Зокрема, на думку відповідача, неможливість покликання на договір №02/05-18 від 02.05.2018 випливає з наступного: а) оригінал вказаного договору позивач не надав до матеріалів справи; б) у розділі 12 договору зазначено неправильну юридичну адресу ТзОВ «Екосвіт Захід»; в) даний договір підписаний зі сторони відповідача директором ОСОБА_1 ., хоча насправді директором товариства є інша особа ОСОБА_2 , яка не уповноважувала ОСОБА_1 на підписання цього договору. З огляду на наведене, відповідач не погоджується із висновком суду про існування договірних відносин між сторонами та вважає, що немає підстав для стягнення будь-яких штрафних санкцій. На думку відповідача, право позивача на нарахування будь-яких передбачених законом штрафних санкцій могло виникнути лише після надсилання на адресу відповідача листа-вимоги №164 від 21.03.2019.

Стосовно копій видаткової накладної, товарно-транспортної накладної та довіреності, відповідач зазначив таке: а) на долученій до матеріалів справи копії видаткової накладної №ПФ ІНК-72 від 25.05.2018 зі сторони ТзОВ «Екосвіт Захід» поставлено підпис невідомої особи, який не належить директору ОСОБА_2 , а у графі «отримав(ла)» вказано, що товар отримав Цикалишин Я.І. за довіреністю №01/04 від 01.05.2018; б) ОСОБА_3 не був наділений повноваженнями на підписання договорів або інших документів від імені товариства та на отримання товарно-матеріальних цінностей від імені товариства, а довіреність №01/04 від 01.05.2018 не містить жодного підпису посадової особи ТзОВ «Екосвіт Захід», на цій довіреності відсутній відтиск печатки товариства, на бланку довіреності вказана невірна адреса ТзОВ «Екосвіт Захід», а у графі отримання цінностей - вказано рахунок №104 від 02.05.2018. Крім того, датою видачі довіреності є 01.05.2018, тобто, загальнодержавний святковий (вихідний) день; в) надана позивачем копія товарно-транспортної накладної № 88 від 25.05.2018 є неякісною, з неї неможливо визначити чий підпис розміщений у графі «прийняв», однак є очевидним, що цей підпис не належить директору ОСОБА_2 ;

3) судом першої інстанції не було з`ясовано наступні обставини: а) чи насправді був укладений між сторонами договір на постачання добових курчат-бройлерів №02/05-18 від 02.05.2019; б) чи позивач передав товар за договором на постачання добових курчат бройлерів №02/05-18 від 02.05.2018 відповідачу або його уповноваженому представнику;

4) у змісті оскаржуваного рішення суд повністю відтворив доводи позивача, при цьому не навів позиції відповідача та не зазначив жодних доводів, які були викладені відповідачем у клопотанні та у запереченнях, наданих представником в судовому засіданні 05.08.2019, а також в судових дебатах.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. При цьому, він зазначив, що:

1) попри те, що апелянт стверджує, що копія договору є неналежним та недопустимим доказом та наголошує на тому, що підпис на договорі не належить директору ТзОВ «Екосвіт Захід», однак він не надав суду оригіналу цього договору, ні будь-якого іншого договору, а в матеріалах справи відсутні докази визнання договору недійсним; також апелянт не звертався до суду із клопотанням про проведення експертизи даного договору чи підпису на договорі;

2) оригінали видаткової накладної №ПФ ІНК-72 від 25.05.2018 та товаро-транспортної накладної № 88 від 25.05.2018 були надані для огляду суду першої інстанції, яким було встановлено, що документи мають підпис та скріплені печаткою ТзОВ «Екосвіт Захід», а також місять відомості щодо кількості товару, місця поставки, тощо;

3) суд відхилив долучені позивачем фотокопії податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних за травень місяць 2018 року, однак такі були виписані та (зареєстровані) з однієї сторони ТзОВ «Морозівська птахофабрика» (продавець) та прийняті контрагентом ТзОВ «Екосвіт Захід» (покупець) на загальну суму 352807,20 гривень. Дані докази свідчать про те, що відповідач приймав податкові накладні та отримував податковий кредит, а у разі не отримання товару дані податкові накладні не були б прийняті відповідачем;

4) відповідач під час розгляду справи не заперечив ані факту отримання ним від позивача товару, ані перерахування ним грошових котів саме в рахунок оплати товару.

Позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи закінчення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на твердженні позивача про те, що 02.05.2018 між ТзОВ «Морозівська птахофабрика» (продавцем) та ТзОВ «Екосвіт Захід» (покупцем) було укладено договір на постачання добових курчат-бройлерів №02/05-18, а також на твердженні, що на підставі цього договору позивач здійснив поставку, яку відповідач оплатив лише частково. В свою чергу, відповідач заперечує факт укладення такого договору.

У підтвердження своїх доводів позивач покликається на долучену до позовної заяви копію договору №02/05-18 від 02.05.2018 (а.с. 23-26), відповідно до умов якого продавець зобов`язався продати, а покупець купити на умовах DDP-склад покупця згідно Інкотермс-2010 добових курчат-бройлерів.

Відповідно до п.5.1 вказаного договору, ціна на товар вказується в рахунках-фактурах продавця, які складаються при постачанні кожної окремої партії товару і є невід`ємною частиною цього договору, а також в додаткових угодах до договору.

У преамбулі цього договору зазначено, що він укладається від імені ТзОВ «Морозівська птахофабрика» генеральним директором ОСОБА_4 , а від імені ТзОВ «Екосвіт Захід» директором ОСОБА_2 .

У розділі «Реквізити та підписи сторін» як підписантів договору зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Адресою покупця вказано: АДРЕСА_1 . Поруч із підписами осіб-підписантів містяться відбитки круглих печаток ТзОВ «Морозівська птахофабрика» та ТзОВ «Екосвіт Захід» (ідентифікаційний код 41197234).

Позивач стверджує, що оригінал цього договору у нього у відсутній, оскільки відповідач не повернув йому примірник договору після підписання. У зв`язку з цим позивач подав до місцевого господарського суду клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору, яке було задоволено ухвалою від 22.05.2019 (а.с. 65-66). Також позивач звертався до відповідача з цього приводу із листом-вимогою №345/5 від 05.04.2019 (а.с. 57), докази направлення якого містяться в матеріалах справи. Однак, в матеріалах справи відсутні докази реагування відповідача на лист-вимогу позивача та на вимоги, викладені в ухвалі Господарського суду Львівської області від 22.05.2019.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не подав відзиву на позовну заяву, натомість його позиція ґрунтувалася на клопотанні про визнання доказів неналежними, недостовірними та недопустимими (а.с. 135-138), у якій він зазначає про недоліки договору постачання, а також видаткової накладної, довіреності до неї та товаро-транспортної накладної. Аналогічні доводи є підставою апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі.

Так, в заперечення доводів позивача відповідач покликається на те, що ОСОБА_1 не був керівником підприємства, а адреса, що зазначена в договорі, не належить підприємству. На запитання суду, поставлене в судовому засіданні 11.11.2019, відповідач підтвердив, що між сторонами існували господарські відносини, однак вони виникли не на підставі договору, а на підставі усних домовленостей, оформлених шляхом підписання відповідних накладних та інших документів.

Із поданої позивачем копії видаткової накладної №ПФ ІНК-72 від 25.05.2018 (а.с. 27) вбачається, що ТзОВ «Морозівська потахофабрика» передало, а ТзОВ «Екосвіт Захід» прийняло 30000 добових курчат загальною вартістю 352807,20 грн. на підставі розрахункового документа. Вказана накладна містить підписи та відбитки печаток сторін. Зокрема, від імені ТзОВ «Екосвіт Захід» (ідентифікаційний код 41197234) вона підписана ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності №01/04 від 01.05.2018.

В матеріалах справи наявна копія вказаної довіреності, у якій міститься покликання на рахунок №104 від 02.05.2018, зазначено цінності, які за нею належить отримати (добові курчата бройлери у кількості 30000 шт.). Керівником підприємства у ній зазначено ОСОБА_3 , однак вказана довіреність не містить ані відбитку печатки підприємства, ані підпису посадової особи.

З метою підтвердження цієї поставки позивач покликається також на копію товарно-транспортної накладної №88 від 25.05.2018 (а.с. 29), з якої вбачається, що ТзОВ «Морозівська птахофабрика» (водій ОСОБА_6 ) на замовлення ТзОВ «Екосвіт Захід» (пункт розвантаження: с.Печихвости, Львівська область) здійснило перевезення товару (курчата добові у кількості 30000 шт), які були прийняті вантажоодержувачем.

Вказана накладна містить підпис відповідальної особи вантажовідправника про здачу товару, підпис особи із прізвищем ОСОБА_7 про прийняття товару, а також відбиток печатки ТзОВ «Екосвіт Захід» (ідентифікаційний код 41197234).

В заперечення доводів позивача щодо дати поставки, кількості та вартості поставленого товару, відповідач покликається на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_3 був представником відповідача, довіреність на ОСОБА_3 не містить підпису керівника підприємства та відбитка печатки, а також видана у святковий день, а також з товарно-транспортної накладної не вбачається яка саме особа прийняла товар.

В судовому засіданні 11.11.2019 представник відповідача не заперечив факту поставки товару позивачем, однак зазначив, що в матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували кількість та вартість поставленого товару. На запитання суду про наявність у відповідача інших накладних чи товарно-транспортних накладних, з яких би випливали інша кількість чи вартість поставленої продукції, відповідач зазначив про відсутність у нього таких документів.

Згідно банківських виписок з рахунку позивача (а.с. 30-35), відповідач здійснював на його користь наступні оплати за товар (добові курчата згідно рахунку №104 від 02.05.2018), а саме 03.05.2018 оплатив 112807,20 грн., 04.05.2018 19000,00 грн., а 23.05.2018 47000,00грн. Загальна сума оплачених коштів становить 178807,20 грн.

Відповідач не заперечує факту здійснення ним вказаних оплат. В судовому засіданні 11.11.2019 у відповідь на запитання суду відповідач повідомив про відсутність у нього рахунка №104 від 02.05.2018, на підставі якого здійснювалися оплати.

В матеріалах справи наявний також лист ТзОВ «Екосвіт Захід» №30/07 від 30.07.2018 за підписом директора товариства Цикалишин Л.І. на адресу ТзОВ «Морозівська птахофабрика» (а.с. 37) про відтермінування оплати за поставлений товар у зв`язку з понесеними великими збитками, які виникли внаслідок загибелі великої кількості птиці внаслідок різкої зміни кліматичних умов із запевненням, що заборгованість буде погашена частинами до 15.10.2018.

З метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу вих.№164 від 21.03.2019 (а.с. 38-39), відповідно до якого вимагав сплатити суму боргу у розмірі 174000,00 грн. за договором №02/05-18 від 02.05.2018. Вказаний лист був надісланий за актуальною адресою відповідача (а.с. 44), докази направлення містяться в матеріалах справи (а.с. 40), однак повернувся на адресу позивача у зв`язку із завершенням терміну зберігання (а.с. 43).

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 174000,00грн. суми основного боргу, а також 31024,44грн. пені, 2646,00грн. трьох процентів річних та 5057,96грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 26.05.2018 до 27.11.2018.

Колегія суддів, на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановила, що станом на 02.05.2018 директором підприємства була ОСОБА_2 , а адресою товариства була: АДРЕСА_2 Запольської 31 кв.4.

Колегія суддів зазначає, що ні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ні матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 повноважень на підписання договору від імені відповідача, однак вищезгаданою інформацією з Реєстру спростовуються покликання відповідача про неправильну адресу підприємства.

Відповідно ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Статтею 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи наявні докази того, що 03.05.2018, 04.05.2018 та 23.05.2018 відповідач сплатив на банківський рахунок позивача кошти в загальній сумі 178807,20 грн. на підставі рахунка №104 від 02.05.2018.

В той же час, у матеріалах справи немає, а в судових засіданнях, у відповідь на запитання суду, відповідач не подав доказів чи не навів покликань на будь-яку з наступних обставин:

- відповідач не подав доказів недійсності договору №02/05-18 від 02.05.2018, чи звернення до суду із позовом про визнання цього договору недійсним;

- відповідач не надав доказів втрати підприємством печатки, її підроблення чи звернення до правоохоронних органів з цього приводу;

- на вимогу суду відповідач не надав рахунка №104 від 02.05.2018, на підставі якого він здійснював оплату за поставлений йому товар;

- відповідач не надав будь-якого іншого листування між сторонами, інших накладних, рахунків чи інших належних і допустимих доказів, з яких би вбачалися відомості про бездоговірний характер відносин між сторонами, або відомості про іншу кількість та вартість поставленого йому товару;

- відповідач не надав відповіді на лист позивача №345/5 від 05.04.2019, у якому позивач покликається на договір №02/05-18 від 02.05.2018;

- стверджуючи про порушення судом норм процесуального закону щодо належності та допустимості доказів, відповідач, в порушення норм ГПК України, не подав жодної виписки чи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_1 не був керівником підприємства, а адреса підприємства, зазначена у договорі, не належить цьому підприємству.

Стосовно керівника ТзОВ «Екосвіт Захід», то судом також встановлено, що під час судового розгляду даної справи сам відповідач під час процесуальної взаємодії із Господарським судом Львівської області покликався на довіреність від 10.06.2019, видану та підписану від імені ТзОВ «Екосвіт Захід» директором товариства ОСОБА_1 адвокату Стасіву Р.З., що скріплена печаткою підприємства (а.с. 86).

В судовому засіданні 11.11.2019 представник відповідача не зміг пояснити суду вказаної обставини.

Судова колегія також звертає увагу на те, що під час розгляду цієї справи відповідач не звертався до місцевого господарського суду із клопотанням про виключення поданих позивачем документів з числа доказів в порядку ч.11 ст.80 ГПК України, а клопотання відповідача про визнання доказів неналежними, недостовірними та недопустимими було подане його представником під час розгляду справи по суті.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладена в постанові від 13.02.2018 у справі №910/12680/17, відтиск печатки відповідача, наявний на документі, є свідченням участі відповідача у вчиненні дій з погодження зазначеного документа, оскільки відповідач не надав жодних доказів, що будь-яка особа була притягнута до відповідальності за незаконне користування печаткою чи доказів втрати печатки або звернення до правоохоронних органів з приводу підроблення документів, або викрадення чи привласнення печаток відповідача.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі №910/22089/17, відповідно до якої правочин є таким, що був схвалений відповідачем, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження втрати печатки відповідача або її підробки чи іншого незаконного використання третіми особами.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведені обставини справи, на підставі сукупної оцінки доказів та їх взаємного зв`язку, враховуючи правові позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що договір №02/05-18 від 02.05.2018 був схвалений відповідачем та, з огляду на положення ст. 241 ЦК України, є таким, що створює, змінює і припиняє для відповідача цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (підписання цього договору).

З цих самих мотивів колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неналежності та недопустимості видаткової накладної №ПФ ІНК-72 від 25.05.2018 та товаро-транспортної накладної № 88 від 25.05.2018, оскільки вказані документи містять відбиток печатки відповідача, а сам відповідач не заперечує факту отримання обумовленого ними товару від позивача. Оригінали вказаних документів були оглянуті Господарським судом Львівської області в судовому засіданні 22.05.2019.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється на наступних умовах, а саме: 70% від загальної вартості партії товару в день закладки яєць в інкубатор, згідно рахунку продавця; 30% від загальної вартості партії товару після поставки товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано факт отримання ним відповідно до умов договору на підставі видаткової накладної №ПФ ІНК-72 від 25.05.2018 товару загальною вартістю 352807,20грн.

Враховуючи здійснені відповідачем до моменту поставки товару оплати на загальну суму 178807,20грн., після отримання товару відповідач зобов`язаний був здійснити оплату 174000,00грн. З огляду на це, матеріалами справи підтверджується, що станом на момент звернення із позовом у даній справі, у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за договором поставки №02/05-18 від 02.05.2018 у розмірі 174000,00грн.

Таким чином, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розділом 8 договору передбачено відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань.

Так, відповідно до п.8.2. договору, за порушення термінів оплати товару покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом всього часу існування заборгованості, від суми такої заборгованості, за весь час затримки платежу (в час затримки платежу враховуються всі календарні дні).

Перевіривши правильність розрахунку пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом, із врахуванням ч.2 ст.237 ГПК України, правомірно присуджено до стягнення 31024,44 грн. пені, 5057,96грн. інфляційних втрат та 2646,00 грн. трьох процентів річних.

Доводи скаржника про те, що в порушення норми ст. 207 ГПК України, суд першої інстанції не вирішив клопотання відповідача про визнання доказів неналежними, недостовірними та недопустимими, є безпідставними, оскільки в оскаржуваному рішенні Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 детально наведено мотиви, з яких суд взяв до уваги докази, на які покликався позивач та мотивовано відхилено доводи відповідача щодо неналежності та недопустимості доказів. В той же час, колегія суддів вважає недобросовісною поведінку відповідача, що полягала у неподанні ним запитуваних судом апеляційної інстанції доказів (зокрема, рахунка №104 від 02.05.2018, на підставі якого відповідач здійснював оплату), а також в ухиленні представника відповідача від надання відповідей на запитання суду, які були спрямовані на встановлення фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 у справі №914/724/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Екосвіт Захід без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 19.11.2019.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя О.П. Дубник