ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

09.10.2019 р. м. Ужгород Справа № 907/774/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галафарм", м. Вишневе Київської області

до відповідача Фізичної особи - підприємця Сакалош Мар`яни Михайлівни, с. Широке Виноградівського району

про стягнення суми 175 939 грн. 81 коп. коштів за неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором поставки № 60-64 від 01.01.2018 року,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Сінкіна Е.В.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю "Галафарм", м. Вишневе Київської області заявлено позов до відповідача Фізичної особи - підприємця Сакалош Мар`яни Михайлівни, с. Широке Виноградівського району про стягнення суми 175 939 грн. 81 коп. коштів за неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором поставки № 60-64 від 01.01.2018 року.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 60-64 від 01.01.2018 року, в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений позивачем товар. Так, на виконання умов договору поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 245 072 грн. 77 коп., а відповідачем здійснено часткову проплату за поставлений товар в розмірі 166 100 грн., чим допущено заборгованість перед позивачем у розмірі 78 972 грн. 77 коп. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2018 року у справі № 907/474/18 було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Галафарм" та присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Сакалош Мар`яни Михайлівни суму 78 972 грн. 77 коп. заборгованості за договором поставки № 60-64 від 01.01.2018 року, а також судовий збір у розмірі 1 762 грн. Враховуючи значне прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за договором поставки № 60-64 від 01.01.2018 року, позивачем у даному спорі заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 15 914 грн. 24 коп., штрафу у розмірі 21 486 грн. 94 коп. та 300% річних в сумі 138 538 грн. 63 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. ст. 526, 546, 549, 550, 551, 536 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 217, 224, 225, 230, 231, 232 Господарського кодексу України та на умови договору поставки № 60-64 від 01.01.2018 року. Позивач на адресу суду надіслав клопотання б/н від 03.06.2019 року про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовче провадження судом неодноразово відкладалося. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, повідомлення про вручення ухвал долучені до матеріалів справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

01.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галафарм" (Продавець, Позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Сакалош Мар`яною Михайлівною (Покупець, Відповідач у справі) було укладено договір поставки № 60-64, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання постачати продукцію - лікарські засоби вироби медичного призначення та інші товари лікувального, косметичного та медичного призначення згідно замовлень покупця, на умовах та в строки, встановлені договором, а відповідач - прийняти і оплатити поставлений товар у відповідності до умов даного договору.

Згідно п.п. 2.4. - 2.6. договору сторони погодили, що загальна вартість Договору визначається загальною вартістю всього Товару, що буде поставлений Постачальником протягом строку дії даного Договору, згідно з накладними. Ціна Товару включає вартість упаковки та транспортування Товару до складу Покупця. Ціна товарів та вартість кожної партії Товару, що постачається, зазначається в накладних, які є дійсними виключно для погодженої Сторонами конкретної партії та кількості, асортименту Товару. У випадку зміни раніше погодженої Сторонами кількості, асортименту Товару, що поставляється, ціна та вартість даної партії Товару підлягають зміні (коригуванню), про що складається відповідна нова накладна. Документи на оплату товару (накладна) надаються покупцеві в момент отримання товару.

Відповідно до п. 2.8. Договору, моментом переходу до покупця права власності на товар і всіх ризиків втрати чи пошкодження товару є момент отримання покупцем товару у розпорядження.

Документами, які є невід`ємними частинами даного Договору, що обумовлюють і підтверджують факт погодження покупця з умовами поставки (п. 2.2. даного Договору), одержання Покупцем Товару та перехід до нього права власності і всіх ризиків втрати чи пошкодження поставленого Постачальником Товару, вважаються:

- видаткова накладна (Специфікація) Постачальника на кожну партію поставленого Товару за даним Договором, яка в момент прийняття Покупцем Товару повинна бути підписана уповноваженою особою Покупця та проштампована його оригінальною печаткою (з наявністю коду ЄДРПОУ) або штампом встановленого зразка;

- довіреність Покупця оформлена в порядку, встановленому чинним законодавством України ;

- інші документи, укладені Сторонами в процесі виконання даного Договору (п. 2.9 Договору).

Відповідно до приписів п. 4.1. Договору, оплата за поставлений Постачальником Товар здійснюватися Покупцем після отримання Товару. Покупець зобов`язаний у повному обсязі оплатити кожну партію поставленого Товару в строк, що визначається у відповідній видатковій накладній Постачальника. В разі, якщо у видатковій накладній Постачальника термін оплати поставленої партії Товару не вказаний, Покупець зобов`язаний повністю оплатити Товар в строк 30 (тридцять) календарних з моменту його прийняття .

За умов часткової оплати за поставлений Товар, Покупець під час кожного платежу в платіжному документу зобов`язаний зазначати номер накладної, за якою проводиться часткова оплата. До моменту остаточного розрахунку за попередні партії Товару, кожний черговий платіж Покупця враховується як оплата за партію Товару, поставлену Покупцеві раніше попередніх і неоплачену на момент платежу, незалежно від того, яка видаткова накладна Постачальника вказана у платіжному дорученні Покупця (п. 4.2. Договору).

Форма оплати за поставлений товар - банківський переказ. Датою оплати Товару вважається дата надходження коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 4.3. Договору).

На виконання умов договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 245 072 грн. 77 коп., а відповідач прийняв товар та здійснив часткову оплату на суму 166 100 грн., чим допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 78 972 грн. 77 коп.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, ТОВ "Галафарм" було вимушено звернутися до господарського суду для стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Обставини щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором поставки № 60-64 від 01.01.2018 року досліджені та встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2018 року у справі № 907/474/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галафарм" до Фізичної особи - підприємця Сакалош Мар`яни Михайлівни про стягнення суми 78 972 грн. 77 коп.

Так, вказаним рішенням встановлено, що 01.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галафарм" та Фізичною особою-підприємцем Сакалош Мар`яною Михайлівною було укладено договір поставки № 60-64. Згідно умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 245 072 грн. 77 коп. Відповідач за товар сплатив частково в розмірі 166 100 грн., внаслідок чого у нього виник борг на суму 78 972 грн. 77 коп. Вказану суму рішенням суду від 19.10.2018 року у справі № 907/474/18 стягнуто з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи значне прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за договором поставки № 60-64 від 01.01.2018 року, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 15 914 грн. 24 коп., штрафу у розмірі 21 486 грн. 94 коп. та 300% річних в сумі 138 538 грн. 63 коп.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (надалі - Постанова) визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З урахуванням пункту 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою (п. 1.4. Постанови).

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 15 914 грн. 24 коп., штраф у розмірі 21 486 грн. 94 коп. та 300% річних в сумі 138 538 грн. 63 коп., обраховані по кожній окремо накладній на поставку товару.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 5.2. Договору, за невчасну або неповну оплату отриманого товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штрафні санкції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати поставленого товару, до моменту остаточного розрахунку. В разі порушення покупцем терміну повної оплати товару більше ніж на 10 календарних днів, він зобов`язаний виплатити постачальнику, окрім пені, штраф у розмірі 15% від загальної вартості товару з простроченою оплатою, а також, окремо від неустойки, відшкодувати інші збитки та витрати постачальника, пов`язані з притягненням покупця до виконання його грошових зобов`язань за даним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, нарахування пені здійснено позивачем за кожною накладною окремо, із врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат за поставлений товар.

Таким чином, нарахована позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання пеня в розмірі 15 914 грн. 24 коп. (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи), підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивачем у відповідності до п. 5.2. Договору нараховано штраф у розмірі 21 486 грн. 94 коп.

При цьому, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені також не суперечить ст. 61 Конституції України , оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 19.09.2019 року у справі № 904/5770/18.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 21 486 грн. 94 коп. штрафу, суд доходить висновку, що такий здійснено правомірно, з огляду на що вказана сума штрафу підлягає стягненню з відповідача.

За прострочку відповідачем оплати за поставлений товар позивач просить стягнути з відповідача також суму 138 538 грн. 63 коп. 300% річних за користування грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.4. Договору, сторони погодили, що у разі прострочення покупцем повної оплати товару, отриманого від постачальника, більше ніж на 15 календарних днів, покупець сплачує постачальнику 300% річних за користування грошовими коштами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до приписів ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.4. Договору сторони передбачили проценти річних в розмірі 300% за порушення строків оплати товару.

У пунктах 6.1., 6.2. Пленуму № 14 зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Оскільки спір у даній справі виник внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати отриманого товару, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення 300% річних.

Перевіривши розрахунок 300% річних за користування грошовими коштами в розмірі 138 538 грн. 63 коп. (розгорнутий розрахунок міститься у матеріалах справи), судом встановлено, що нарахування визначеної суми здійснено позивачем правомірно, сума 138 538 грн. 63 коп. 300% річних підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 2 639 грн. 10 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сакалош Мар`яни Михайлівни, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галафарм", Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, будинок 6 () суму 175 939 (Сто сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять гривень) грн. 81 коп., в тому числі 15 914 (П`ятнадцять тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень) грн. 24 коп. пені, 21 486 (Двадцять одну тисячу чотириста вісімдесят шість гривень) грн. 94 коп. штрафу та 138 538 (Сто тридцять вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень) грн. 63 коп. - 300% річних, а також суму 2 639 (Дві тисячі шістсот тридцять дев`ять гривень) грн. 10 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення підписано 18.11.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.