ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2420/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

розглянувши без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну

скаргу Фізичної особи-підприємця Калемі Володимира Івановича

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року (повний текст підписано 12.08.2019 року)

у справі № 904/2420/19 (суддя - Манько Г.В., м. Дніпро)

за позовом Фізичної особи-підприємця Калемі Володимира Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна Плюс"

про стягнення заборгованості в розмірі 66 073,00 грн. та судових витрат

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 66 073,00 грн., яка складається із суми боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені; судові витрати в розмірі 10 921,00 грн. покласти на відповідача.

25.09.2019 року на адресу апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог до апеляційної скарги, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року, стягнути з відповідача на користь позивача 60 667 грн. загальної суми заборгованості, яка складається із суми боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені, судові витрати в розмірі 10 921,00 грн.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції порушує норми матеріального та процесуального права, обставини та факти судом недостатньо перевірені та невірно оцінені. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що жодного посилання на митну очистку в договорі від 01.10.2018 року № 2139, відповідно до якого відповідач замовив маршрут прямування Дніпро (Україна) - Тбілісі (Грузія) не існує. Перевізник не є суб`єктом митної очистки вантажу, він є лише перевізником згідно договору, а митну очистку має проводити одержувач вантажу. До суду першої інстанції представник позивача надавав копію міжнародної товарно-транспортної накладної № 1049968, в якій міститься штамп отримання вантажу компанією отримувачем - ФОАМ Тбілісі. Жодного зауваження від ФОАМ Тбілісі та товарно-транспортною накладною № 1049968 не встановлено. Таким чином, ФОАМ Тбілісі отримало вантаж, поставило печатку щодо отримання. Суд першої інстанції відмовився прийняти до справи копію претензії від 23.05.2019 року з доказами отримання її відповідачем. Дійсно на водія був складений протокол, при цьому суму штрафу, яку виписали державні органи Грузії було сплачено водієм, копія доказу надавалася 06.08.2019 року в судовому засіданні, але місцевий господарський суд відмовився прийняти докази, а саме копії чеку щодо оплати 150 та 5 000 ларі штрафних санкцій. Доказів оплати саме отримувачем товару - ФОАМ Тбілісі штрафу суду не було надано.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року без змін, а скаргу - без задоволення. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. В заявці № Ф8771 від 12.02.2019 року адресою митної очистки значиться Грузія. Проте, водій ОСОБА_1 не виконав даної вимоги заявки. В жодному із товаро-супровідних документів не має відмітки про митне оформлення вантажу у Грузії, адже водій порушив митні правила Грузії, а саме порушив строки явки транспортного засобу для огляду митним органом на три дні. Також водієм було самовільно знято засоби ідентифікації (митні пломби) та здійснено подальше розпорядження товаром, що знаходився під митним наглядом. Це підтверджується складанням відносно водія ОСОБА_2 протоколів митного правопорушення від 01.03.2019 року. Результатом того, що водій не виконав вимоги, зазначеної в заявці до договору та порушив митні правила, що в свою чергу призвело до накладення штрафних санкцій на безпосереднього замовника перевезення, стала відмова з боку ФОАМ Тбілісі здійснювати оплату вже виконаного перевезення. Після здійснення процедури оскарження накладених штрафів замовник перевезення - ФОАМ Тбілісі здійснило оплату ТОВ "Фортуна Плюс" грошових коштів у гривні, що є еквівалентом 400 доларів США. Вказана сума є різницею між сплаченим штрафом в розмірі 2 000 доларів США та вартістю перевезення 2 400 доларів США, з яких позивачу було сплачено відповідачем 5 406,00 грн. (еквівалент 200 доларів США) 13.09.2019 року, тобто різницю між оговореною вартістю перевезення 2 200 доларів США та не отриманими грошовими коштами від замовника перевезення. При розрахунку штрафних санкцій, позивач зазначив, що відповідач не сплатив штрафні санкції відповідно до пункту 4.2 договору. Проте, в даному пункті договору не йдеться мова про нарахування штрафних санкцій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. До позовних вимог позивачем включено 10 921 грн. судових витрат, які складаються з 1 921,00 грн. судового збору, 6 000,00 оплата юридичних послуг представника, 3 000,00 грн. витрат на відрядження представника на судове засідання. До витрат, пов`язаних із розглядом справи у відповідності із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України належать витрати на професійну правничу допомогу. Тому, 6 000,00 грн. заявлених як оплата юридичних послуг не є витратами, пов`язаними із розгляду справи. Відповідач також заперечує проти заявлених витрат на відрядження представника в судове засідання в розмірі 3 000,00 грн., оскільки такі витрати не уточнені, не зрозумілий порядок формування такої суми.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

01.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортуна плюс" (експедитор) та Фізичною особа-підприємцем Калемі Володимиром Івановичем (перевізник) укладено договір № 2139 транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі Договір).

Експедитор, діючи в інтересах і за рахунок коштів замовника залучає третю сторону - перевізника для доставки вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні та/або по Україні (пункт 1.1. Договору).

Перевізник доставляє заявлені експедитором вантажі, а експедитор оплачує послуги перевізника (пункт 1.2. Договору).

Експедитор зобов`язаний оплатити послуги перевізнику згідно з умовами пункту 4 Договору і в терміни, зазначені в заявці (пункт 2.5. Договору).

Перевізник зобов`язаний надати ввірений вантаж вантажоодержувачу в зазначені в заявці терміни, дотримуючись нормативних строків простою відповідно до пункту 2.4. Договору (пункт 3.7. Договору).

Вартість послуг перевізника за кожне перевезення вказана в підтвердженій сторонами заявці (пункт 4.1. Договору).

У разі якщо сторони визначать в заявці на перевезення вантажу, що оплата повинна бути проведена після здійснення перевезення підставою для здійснення експедитором оплати послуг з перевезення є: для міжнародного перевезення - рахунок-фактура, СМR, акт виконаних робіт, заявка, договір, підписані уповноваженою особою перевізника та скріплені печаткою; 2) для перевезення по Україні - рахунок-фактура, ТТН, акт виконаних робіт, заявка, договір, підписані уповноваженою особою перевізника та скріплені печаткою. Оплата здійснюється протягом 10-ти банківських днів з моменту надання оригіналів документів, якщо в заявці не вказано інше (пункт 4.2. Договору).

У разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть матеріальну відповідальність відповідно до даного Договору та чинним законодавством України. Сплата неустойки (штрафу, пені) не позбавляє права на відшкодування збитків завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за цим договором (пункт 5.1. Договору).

За несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг експедитор виплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу (пункт 5.4. Договору).

Згідно заявки № Ф8771 від 12.02.2019 року по маршруту Дніпро (Україна) - Тбілісі (Грузія) перевезення вантажу мало здійснюватися на умовах: строк доставки 19.02.2019 року, відправник згідно CMR, адресою митної очистки є Грузія, вартість послуг становить 2200 usd США по курсу НБУ. Курс фіксується на день прибуття на митну очистку. Також в заявці зазначено, що оплата здійснюється після надання оригіналів CMR (ТТН), договору, контракт заявки, рахунку і акту виконаних робіт, підписаних уповноваженою особою і засвідчених печаткою.

Матеріали справи містять копію міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 1049968, яка свідчить про здійснення перевезення вантажу по маршруту м. Дніпро (Україна) - Тбілісі (Грузія).

Звертаючись із даним позовом до місцевого господарського суду позивач посилався на виконання ним умов договору та ухилення відповідача від виконання зобов`язань по договору, а саме відповідач належним чином не розрахувався за здійснене перевезення та не сплатив за період з 19.02.2019 року по 22.05.2019 року пеню в розмірі 5 332 грн. та 3 % річних в розмірі 444 грн., інфляційних втрат в розмірі 891 грн. за лютий - квітень 2019 року.

Розглянувши позовні вимоги місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні. Так, судом було встановлено, що в жодному із товаро-супровідних документів, наявних в матеріалах справи, не має відмітки про митне оформлення вантажу у Грузії. Водій порушив митні правила Грузії, а саме порушив строки явки транспортного засобу для огляду митним органом на три дні, також було самовільно знято засоби ідентифікації (митні пломби № 3184190/91) та подальше розпорядження товаром, що знаходився під митним наглядом. Це підтверджується складанням відносно водія ОСОБА_3 протоколів митного правопорушення від 01.03.2019 року № EL086836, EL086835. Безпосередньо у вказаних протоколах податкового правопорушення зазначено, що 28 лютого 2019 року в зону контролю Митного контрольно - пропускного пункту Казбегі з боку Грузії в`їхав автомобіль марки ДАФ з реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_3 . Встановлено порушення строку явки транспортного засобу, що підтверджується Обліковим посвідченням. Прострочка склала 3 дні. Накладено грошовий штраф у сумі 150 ларі. Митним пунктом призначення визначено економічна зона оформлення Тбілісі. Без погодження з митними органами здійснено зняття засобів ідентифікації (митна пломба) та подальше розпорядження товаром, який знаходився під митним наглядом. Накладено грошовий штраф у сумі 5000 ларі. Також суд взяв до уваги, що в заявці № Ф8771 від 12.02.2019 року, адреса митної очистки значиться: Грузія, проте водій ОСОБА_4 не виконав даної вимоги зазначеної в заявці, та порушив митні правила, що в свою чергу призвело до накладення штрафних санкцій на безпосереднього замовника перевезення, та відмову з боку ФОАМ ТБІЛІСІ здійснювати оплату вже виконаного перевезення. Місцевий господарський суд погодився з доводами відповідача, що підстави для стягнення вартості послуг відсутні, оскільки відсутні належні докази здіснення митної очистки вантажу, було порушено умови договору, що привело до складання протоколів податкового правопорушення митними органами Грузії. В порушення умов Договору, до теперішнього часу, позивачем не надано директору відповідача або уповноваженій ним особі рахунок та акт виконаних робот, що є умовою здійснення розрахунків між сторонами.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - стаття 610 Цивільного кодексу України.

Із міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 1049968 вбачається, що ввірений перевізнику вантаж було отримано вантажоодержувачем - ФОАМ Тбілісі.

Відповідач згідно з умовами пункту 4.2. договору мав здійснити оплату за надані послуги з перевезення протягом 10 днів з дня надання оригіналів документів, а саме - CMR (ТТН), договору, контракт заявки, рахунку і акту виконаних робіт, підписаних уповноваженою особою і засвідчених печаткою.

Матеріали справи містять складений представником позивача акт від 23.02.2019 року № ОУ-0000027 здачі-прийняття експедиторських послуг по міжнародним перевезенням згідно договору № 2139 від 01.10.2018 року та заявки № Ф8771 від 12.02.2019 року, відповідно до якого позивачем були проведені роботи по рахунку № СФ-0000027 від 23.02.2019 року, а саме надані послуги по перевезенню вантажу автомобілем ДАФ № НОМЕР_1/ НОМЕР_3 по рейсу м. Дніпро (Україна) - м. Тбілісі (Грузія) на суму 59 406,00 грн. Вказаний акт згідно з надписом отримано бухгалтером відповідача 18.03.2019 року.

Таким чином, відповідач мав сплатити позивачу заборгованість в розмірі 59 406,00 грн. протягом десяти днів після 18.03.2019 року, а саме - до 28.03.2019 року.

На час звернення позивача до суду з даним позовом суму заборгованості відповідачем не було сплачено.

Місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що наявні в матеріалах справи докази не містять відмітки про митне оформлення вантажу у Грузії. Разом з тим, умовами договору не передбачено покладення на позивача обов`язку з митного оформлення та відповідальності за порушення правил митного оформлення. Накладення на водія перевізника та вантажоодержувача - ФОАМ Тбілісі адміністративного стягнення за порушення митних правил не може впливати на виконання відповідачем своїх зобов`язань з проведення оплати за надані послуги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

До апеляційного господарського суду відповідачем надано платіжне доручення № 3435 від 13.09.2019 року, згідно з яким відповідачем перераховано позивачу 5 406,00 грн. оплати транспортних послуг по рахунку № СФ-0000027 від 23.02.2019 року. Отже, відповідачем сплачено частину боргу вже після прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення.

Колегія суддів приймає до уваги заяву про зменшення розміру позовних вимог, подану до апеляційного господарського суду та враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною 1 статті 274 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог, позивач фактично відмовився від частини позовних вимог на суму 5 406,00 грн. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості підлягають задоволенню в розмірі 54 000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 5 332 грн. за період з 19.02.2019 року по 22.05.2019 року колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно частини другої статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статей 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В пункті 5.4. Договору встановлено, що за несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг експедитор виплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

З огляду на вказане апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, передбаченої умовами пункту 5.4. Договору, оскільки встановлені судом обставини справи переконливо свідчать про порушення відповідачем умов укладеного Договору.

Разом з тим, згідно наданого позивачем розрахунку сума пені за період 19.02.2019 року по 22.05.2019 року складає 5 332 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені за вказаний період апеляційний господарський суд встановив, що розрахунок здійснено невірно.

Здійснивши власний розрахунок суми пені, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті наданих послуг становить 1 589,32 грн. за загальний період з 29.03.2019 року по 22.05.2019 року. Решта вимог про стягнення пені в сумі 3 742,68 грн. з урахуванням встановлених судом обставин задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат за лютий - квітень 2019 року в розмірі 891 грн. та 3 % річних за період з 19.02.2019 року по 22.05.2019 року в розмірі 444 грн. колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідних індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат за лютий - квітень 2019 року складає 891 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат апеляційним господарським судом встановлено, що з урахуванням обставин даної справи розмір інфляційних втрат за квітень 2019 року складає 594,06 грн. Решта вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 296,94 грн. задоволенню не підлягає.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума 3 % річних за період з 19.02.2019 року по 22.05.2019 року складає 444 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних апеляційний господарський суд встановив, що розрахунок здійснено невірно.

З урахуванням встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції перераховано розмір суми 3 % річних за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті за надані послуги та встановлено, що він становить 268,55 грн. за період з 29.03.2019 року по 22.05.2019 року. Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 175,45 грн. задоволенню не підлягають.

З огляду на наведені норми законодавства України та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано. Необхідно прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 54 000 грн., пеню в розмірі 1589,32 грн., інфляційні втрати в розмірі 594,06 грн., 3 % річних в розмірі 268,55 грн.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Заявлені позивачем витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 9 000,00 грн., з яких 6 000,00 грн. юридичні послуги та 3 000,00 грн. витрати на відрядження до суду, апеляційний господарський суд відхиляє, оскільки позивачем не надано докази їх понесення. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів позивача здійснював ФОП Порядков Віталій Борисович . Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що Порядков В.Б. є адвокатом.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Калемі Володимира Івановича - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019 року у справі № 904/2420/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна Плюс" на користь Фізичної особи - підприємця Калемі Володимира Івановича заборгованість в розмірі 54 000,00 грн., пеню в розмірі 1589,32 грн., інфляційні втрати в розмірі 594,06 грн., 3 % річних в розмірі 268,55 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 798,45 грн.

В решті позовних вимог відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна Плюс" на користь Фізичної особи - підприємця Калемі Володимира Івановича витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 697,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус