ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.11.2019 Справа № 905/1650/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Папакіній Б.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сандерс-Виноградів до Колективного підприємства Тартар про стягнення заборгованності у розмірі 41385 грн. 64 коп.-,

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явились.

від відповідача не з`явились;

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сандерс-Виноградів звернулося до господарського суду Донецької області, із позовом до Колективного підприємства Тартар про стягнення заборгованості у розмірі 41385 грн. 64 коп.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.09.2019 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1650/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 03.10.2019 в режимі відеоконференції з господарським судом Закарпатської області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.10.2019 судове засідання відкладено на 24.10.2019.

21.10.2019 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.10.2019 судове засідання відкладено на 07.11.2019

05.11.2019 від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.11.2019 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандерс-Виноградів» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено, у зв`язку з тим, що клопотання подане з порушенням встановленого законом строку.

06.11.2019 на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Беручи до уваги строк розгляду справи, враховуючи, що розгляд справи вже неодноразово відкладався, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача є: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Миру, будинок 93Б.

Поштова кореспонденція суду направлялась на вищевказану адресу відповідача, але поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою про причину повернення за закінченням терміну зберігання.

Представники позивача та відповідача 07.11.2019 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2014 року між ТОВ «Сандерс-Виноградів» (Замовник) та Колективним підприємством «Агрошляхбуд» (Підрядник) було укладено Договір підряду № 37 (далі - «Договір»), за умовами якого підрядник зобов`язується виконати роботи по відновленню та проведенню благоустрою території Замовника в м. Іршава, а саме: провести ремонт дороги, тротуарів та площадок, забезпечити належні технічно-експлуатаційні характеристики елементів благоустрою, впорядкувати прилеглі території, а Замовник зобов`язується прийняти виконані підрядні роботи та оплатити їх вартість ( п.1.1).

Місце виконання робіт: територія Замовника за адресою: м. Іршава, вул. Гагаріна, 49 (п.1.2).

Згідно п. 2.1 Договору сума, визначена в Договорі (договірна ціна робіт, що доручаються Підряднику по цьому Договору) становить 21 623,00 гри. за 100 м2 благоустроєної території, яка визначається на підставі динамічної договірної ціни та згідно ресурсних елементних кошторисних норм трудових і матеріально-технічних витрат на будівельні роботи та у відповідності до вимог ДСТУ БД.1.1 -1-2013 (п.2.1).

Пунктом 3 Договору передбачено, що Підрядник зобов`язується виконати роботи в період з 01.05.2014 року по 01.07.2014 року.

Замовник здійснює розрахунки за виконані підрядні роботи на підставі «Актів приймання виконаних робіт» (ф.КБ-2в) та «Довідок про вартість виконаних підрядних робіт» (ф.КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін. Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 15 днів з дня прийняття виконаних робіт Замовником та підписання ним зазначених документів (п.4.1).

Замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані Підрядні роботи згідно з належним чином оформленими актами приймання виконаних будівельних робіт і довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (п.5.1.1).

В обумовлені терміни виконати і здати в експлуатацію передбачені Договором підряду роботи, відповідно до затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації (п.5.2.1).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п.6.3).

Договір підряду № 37 підписаний директорами підприємств та скріплений печатками Сторін.

На виконання Договору № 37, Замовник ТОВ «Сандерс-Виноградів» перерахував Підряднику КП «Агрошляхбуд» передоплату у розмірі 95 111,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1165 від 04.07.2014 року на суму 84 111 грн. та № 794 від 13.05.2014 року на суму 11 000 грн.

За результатами виконаної роботи, Підрядником КП «Агрошляхбуд» було надано Замовнику довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за 2014 рік на суму 57 401 грн. та Акт приймання виконаних будівельних робіт за 2014 рік на суму 57 401,00 грн.

Ці довідка та Акт за 2014 рік підписані уповноваженими особами Сторін без зауважень та застережень, засвідчені печатками підприємств.

Оскільки обсяг виконаних Підрядником робіт був меншим ніж сума передоплати проведеної Замовником, 31 березня 2016 року сторони склали Акт звіряння взаємних розрахунків по договору № 37 згідно якого з 31.12.2014 року за КП «Агрошляхбуд» обліковується борг перед ТОВ «Сандерс-Виноградів» у розмірі 37 710,00 грн. Акт підписаний представниками Замовника та Підрядника, засвідчений печатками сторін.

Таким чином, Підрядник КП «Агрошляхбуд» зобов`язаний повернута надлишково оплачені Замовнику кошти у розмірі 37 710,00 грн.

Згідно доводів Позивача, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань Замовнику стало відомо, що КП «Агрошляхбуд» перебуває у стані припинення, що підтверджувалося оприлюдненням повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи в ЄДР від 31.07.2017 року. Також, було визначено строк для пред`явлення вимог кредиторів - до 13 жовтня 2017 року.

12 жовтня 2017 року ТОВ «Сандерс-Виноградів» надіслало на адресу колективного підприємства «Агрошляхбуд» заяву з проханням визнати вимоги ТОВ «Сандерс-Виноградів» до КП «Агрошляхбуд» у розмірі 37710,00 грн. та включити їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів у відповідності до ст. 112 Цивільного кодексу України. Проте, жодної інформації щодо результатів розгляду заяви Товариство не отримало.

08 листопада 2017 року ТОВ «Сандерс-Виноградів» надіслало повторно заяву про визнання вимог кредитора у розмірі 37710,00 грн. На дану заяву голова комісії з припинення/ліквідатор КП «Агрошляхбуд» Поп 1.1, не відреагував і знову ж таки ніяких результатів розгляду повторної заяви ТОВ «Сандерс-Виноградів» не отримало.

У зв`язку з чим, Товариство звернулося до суду з позовом про зобов`язання включити кредиторські вимоги ТОВ «Сандерс-Виноградів» у розмірі 37 710 грн. до проміжного ліквідаційного балансу КП Агрошляхбуд до четвертої черги задоволення вимог кредиторів,

Однак, протоколом № 1-18 позачергових загальних зборів учасників Колективного підприємства «Агрошляхбуд» від 22.03.2018 року було прийнято рішення про скасування рішення про припинення юридичної особи, прийнятого на позачергових загальних зборах учасників Колективного підприємства Агрошляхбуд № 12 від 27.07.2017 року, у зв`язку з чим провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

24 вересня 2018 року ТОВ «Сандерс-Виноградів» надіслало повідомлення-вимогу до КП «ТАРТАР» про розірвання Договору підряду № 37 від 21.05.2014 року на підставі ч.4 ст. 849 ЦК України (фіскальний чек «Укрпошти» №55).

В даному повідомленні позивач зазначив, що договір підряду є розірваним з моменту отримання повідомлення-вимоги, в будь-якому випадку з 05 жовтня 2018 року. Також ТОВ «Сандерс- Виноградів» вимагало КП «ТАРТАР» повернути до 08.10.2018 невикористану суму передоплати у розмірі 37710,00 грн.

Станом на 03.09.2019 КП «ТАРТАР» кошти не було повернув, у зв`язку з чим ТОВ «Сандерс-виноградів» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з КП «ТАРТАР» суми основного боргу у розмірі 37710,00 грн., інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо зміни найменування Відповідача.

Зі змісту протоколу № 1-18 позачергових загальних зборів учасників колективного підприємства «Агрошляхбуд» від 22.03.2018 року вбачається, що на цих позачергових зборах учасниками колективного підприємства «Агрошляхбуд» було прийнято рішення про скасування рішення про припинення юридичної, прийнятого на позачергових загальних зборах учасників колективного підприємства «Агрошляхбуд» № 12 від 27.07.2017 року.

18 квітня 2018 року на позачергових загальних зборах учасників колективного підприємства «Агрошляхбуд» прийнято рішення про зміну повного та скороченого найменування учасників колективного підприємства «Агрошляхбуд» на повне найменування колективного підприємства «Тартар» та скорочене найменування КП «Тартар».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб № від 07.11.2019, станом на 07.11.2019 Колективне підприємство «Тартар» , місцезнаходження юридичної особи 87500, Донецька обл., м.Маріуполь, проспект Миру, б.93б.

Спірні правовідносини що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору № 37 від 21.05.2014

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору підряду (виконання робіт), згідно якого, в силу ст. 837 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом даної норми Цивільного кодексу України договір підряду - це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою та третьою статті 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

На виконання умов Договору Замовник у якості попередньої оплати перерахував Підряднику аванс у розмірі 95 111,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 1165 від 04.07.2014 та №794 від 13.05.2014.

Статтею 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Таким чином, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Підрядник виконав роботи частково, на загальну суму 57 401,00 грн., що підтверджується підписаними Сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт за 2014 рік (без зазначення дати підписання акту).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч зазначених приписів закону, положень укладеного між сторонами Договору № 37, відповідач порушив свої зобов`язання перед позивачем частково виконавши роботи лише на суму 57 401,00 грн. із загального обсягу оплачених авансом робіт у розмірі 95 111,00 грн. (які мали бути виконані до 01.07.2014 року).

Підтвердженням суми заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 37 710,00 грн. є акт звірки розрахунків від 31.03.2016 року.

Станом на 03.09.2019 невиконаний Підрядником обсяг робіт складав 37 710,00 грн.

Частиною 1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, або законом (ч.1).

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору(ч.2).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3).

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, вищевказані норми передбачають можливість розірвання договору:

1. за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом - з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили;

2. у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом - з моменту направлення (вручення) однією стороною договору іншій повідомлення про відмову від договору.

Частино 2 ст.320 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо підрядник не береться своєчасно за виконання договору або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її до строку стає явно неможливим, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У відповідності до з ч.2 ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, зазначені норми, передбачають розірвання Договору за однакових підстав, а саме, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, але встановлюють різні повноваження замовника щодо такого договору підряду:

- вимагати від замовника розірвання договору, а в разі відсутності згоди останнього звертатися до суду з позовом про таке розірвання (ч.2 ст.320 Господарського кодексу України);

- відмовитися від договору підряду (ч.2 ст.849 ЦК України).

Разом з тим, обидві ці норми передбачають, що за наявності вищевказаної підстави, а саме, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, саме замовник і саме з підрядника має право вимагати відшкодування збитків.

Проте, згідно з ч.4 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, дана норма передбачає загальне право замовника без будь-яких причин відмовитися від договору, але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та обов`язком саме замовника відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

При цьому, частиною 4 ст. 653 ЦК України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У судовому засіданні встановлено, що 26.09.2018 Позивач направив Відповідачу повідомлення за №530 про розірвання Договору з 05.10.2018 року та з вимогою повернення невикористаної суми попередньої оплати у сумі 37 710,00 грн. Відповіді, заперечень та пропозицій Підрядником не надано.

Суд звертає увагу на те, що частина 4 статті 849 ЦК України передбачає безумовне право замовника у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін, тому предметом судового дослідження у справі мало бути: чи мала місце одностороння відмова замовника від договору, чи був повідомлений підрядник про цю відмову, чи оплачена замовником виконана підрядником частина робіт, які правові підстави існують для неповернення підрядником замовнику частини авансу, що перевищує вартість виконаних ним за договором робіт.

Саме про таку правову підставу розірвання договору зазначав позивач у поданій ним позовній заяві про повернення передоплати за вже розірваним в односторонньому порядку договором. Отже, предметом спору є можливість застосування наслідків припиненого в односторонньому порядку правочину, а зокрема невикористаної суми передоплати у розмірі 37 710 грн. як способу безпідставного користування відповідачем коштами позивача.

Приймаючи до уваги вищевикладені правові норми та умови Договору, доводи позивача викладені у позовній заяві та у поясненнях, дослідивши фактичні обставини справи, суд вважає, що Договір № 37 від 21.05.2014 припинив свою дію 05.10.2018, оскільки Замовник 10 січня 2019 року, керуючись частиною 4 ст.849 ЦК України в односторонньому порядку відмовився від цього Договору.

Матеріали справи не містять доказів виконання КП «Тартар» незавершених робіт по спірному Договору та завданих позивачем збитків відповідачу, отже у позивача на час розгляду справи відсутній обов`язок (передбачений ч.4 ст.849 ЦК України) виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому можливі збитки, завдані розірванням договору.

Відтак, позивач як замовник скористався власним безумовним правом, передбаченим частиною 4 статті 849 ЦК України, щодо розірвання Договору підряду № 37 від 21.05.2014 в односторонньому порядку, а до суду звернувся з позовною вимогою про повернення передоплати як безпідставно набутого майна.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що підрядник лише частково виконав підрядні роботи по Договору № 37 на суму 57 401,00 грн., не повідомивши Замовника про причини порушення договірних зобов`язань. Разом з тим, замовником сплачено підряднику 95 111,00 грн. авансу.

Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення коштів, позивач посилався на норми ст.ст. 509, 525, 526, 626, 629 та 849 Цивільного кодексу України, застосувавши приписи статті 1212 ЦК України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини 4 статті 849 ЦК України в сукупності з приписами статті 1212 ЦК України, та задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 37 710,00 грн. безпідставно отриманих коштів.

Аналогічних правових висновків щодо застосування положень частини 4 статті 849 ЦК України та можливість стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у Постановах від 10.05.2018 у справі №916/1591/17, від 11.11.2018 у справі №910/13332/17 та від 14.06.2018 у справі №912/2709/17, від 15.02.2019 по справі № 910/21154/17

Щодо вимоги про інфляційних втрат та 3% річних.

У зв`язку з порушенням строку виконання відповідачем обов`язку з повернення коштів невикористаної передоплати, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України була заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1001,12 грн. та 2674,52 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Нарахування 3% річних у розмірі 1 001,12 грн. здійснено позивачем за період з 05.10.2018 по 23.08.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами Договору №37 порядок повернення невикористаної суми передоплати Сторони не визначали.

Відповідно до пункту 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Отже передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за останнім днем, коли зобов`язання підлягало виконанню.

У судовому засіданні встановлено, що 26 вересня 2018 року ТОВ «Сандерс-Виноградів» надіслало повідомлення до КП «ТАРТАР» з вимогою повернути до 08.10.2018 невикористану суму передоплати у розмірі 37710,00 грн.

Отже, останнім днем виконання грошового зобов`язання була дата 08.10.2018, тому обґрунтованим є період нарахування з 09.10.2018 по 23.08.2019.

Перевіривши розрахунок вимог в частині нарахування 3% річних в межах періоду з 09.10.2018 по 23.08.2019, судом встановлено, що три відсотки річних нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання у розмірі 37710 грн. складає 988,73 грн., отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Позивачем заявлено для стягнення з відповідача 2674,52 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання у розмірі 37710 грн. за період жовтень 2018 - липень 2019

Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов`язок за вимогою кредитора сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Приймаючи до уваги, що останнім днем виконання відповідачем грошового зобов`язання була дата 08.10.2018, суд вважає, що методологічно вірним та обґрунтованим є період нарахування інфляційних втрат за повні місяці прострочення, а саме період з листопада 2018 по липень 2019.

Перевіривши розрахунок вимог в цій частині з листопада 2018 по липень 2019, судом встановлено, що інфляційні втрати за цей період нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання у розмірі 37710 грн. складають 1999,46 грн., отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Приймаючи до уваги, що позивачем під час розрахунку інфляційних втрат та 3% річних були допущені методологічні помилки у визначені періодів нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Сандерс-Виноградів».

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сандерс-Виноградів Колективного підприємства ТАРТАР про стягнення з заборгованість в розмірі 41 385,64 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Колективного підприємства ТАРТАР (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Миру, буд. 93Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сандерс-Виноградів (90300, Закарпатська обл., Виноградівський район, місто Виноградів, вул. Комунальна, будинок 10, ,) суму основного боргу 37710, 00 грн, інфляційні витрати в розмірі 1999 грн 46 коп та 3% річних у розмірі 988 грн 73 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1889 грн 09 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 07 листопада 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 11.11.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов