номер провадження справи 17/139/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 Справа № 908/1886/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді - Корсун В.Л., при секретарі судових засідань - Юсубовій Д.В., розглянувши матеріали справи № 908/1886/19

за позовною заявою: акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача: концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137

про стягнення 21 088 606,39 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Старчик А.А., довіреність від 17.05.19 № 14-195

від відповідача: Корнієць О.А., довіреність від 22.05.19 № 536/20-19

СУТЬ СПОРУ:

29.07.19 до господарського суду Запорізької області від акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі АТ "НАК "Нафтогаз України") надійшла позовна заява за вих. від 26.06.19 № 14/4-930 про стягнення з концерну "Міські теплові мережі" (надалі концерн "МТМ") 21 088 606,39 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13, а саме: 12 499 786,33 грн. пені, 2 749 409,24 грн. 3 % річних та 5 839 410,82 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтовано ст.ст. 4, 20, 42, 46, 162, 164, 171 ГПК України, ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.19 наведену вище позовну заяву визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 05.08.19 судом прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1886/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.09.19 о 10 год. 00 хв.

27.08.19 на адресу суду надійшов відзив концерну "МТМ" від 21.08.19 № 3309/20 на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. На момент звернення до суду сума основного боргу по договору постачання природного газу від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13 відсутня. У період дії договору постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.14 № 217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Зазначає, що право власності на кошти, що надходять від споживачів теплової енергії відповідач набуває тільки після здійснення розподілу коштів і повернення їх у відсотку, що залишився на його поточному рахунку. З огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в цій сфері, відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у зв`язку з чим вина Концерну "МТМ" у прострочені платежів за договором відсутня, тому і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, у прохальній частині відзиву відповідач просив суд зменшити суму пені, що підлягає стягненню з відповідача на 90 % та розстрочити виконання рішення по справі №908/1886/19 строком на 12 місяців.

Ухвалою від 03.09.19 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 04.11.19 включно та відкладено підготовче засідання у справі на 02.10.2019 о 10 год. 00 хв.

04.09.19 до суду надійшла відповідь АТ "НАК "Нафтогаз України" від 02.09.19 на відзив, у якій позивач щодо клопотання про зменшення пені та надання розстрочки зазначив наступне. Відповідач, у період постачання природного газу починаючи з жовтня 2017 року мав позитивні фінансові результати. Наявність коштів у відповідача підтверджується і рядом довідко щодо коштів на рахунках. Крім того, позивач вказує, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Також, позивач зазначає про те, що відповідачем не надано жодного доказу, яким було б підтверджено ускладненість виконання рішення.

01.10.19 на електрону адресу суду надійшла заява представника АТ "НАК "Нафтобаз України" за вих. від 30.09.19 № 14/4-275813 (в порядку ст. ст. 161,169 ГПК України) про закриття підготовчого провадження у справі № 908/1886/19 та про призначення її до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 02.10.19 представник відповідача повідомив суду, що відповідь АТ "НАК "Нафтогаз України" за вих. від 02.09.19 на відзив відповідачем отримана, заперечень на вказану відповідь концерн "МТМ" надавати не буде.

Враховуючи, що у підготовчому засіданні 02.10.19 з`ясовано усі питання визначені ч. 2 ст. 182 ГПК України, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.19 о 11 год. 00 хв., про що судом винесено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 04.11.19 судом оголошувалась перерва на 07.11.19 о 09 год. 30 хв.

Представник позивача у судовому засіданні 07.11.19 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.11.19 підтримав правову позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

З`ясувавши обставин справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення представників сторін суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення.

Після виходу з нарадчої кімнати, судом у судовому засіданні 07.11.19 на підставі ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представників сторін повідомлено коли буде складено повний текст рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.10.17 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та концерном "Міські теплові мережі" (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 6260/1718-БО-13 (далі - договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.2. договору).

Пунктом 3.7. договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 3.10. договору, Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладення становить 7 907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64 грн. (п. 5.2. договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 8.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Додатковими угодами № 1-6 до договору постачання природного газу від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13 сторонами вносились зміни до договору, а саме до пунктів 2.1 розділу 2, п. 8.2. розділу 8 та розділу 12 договору.

Пунктом 12.1. договору (в редакції додаткової угоди від 05.09.18 № 6) сторони передбачили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 30 вересня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали цієї справи, на виконання умов договору від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13 позивач у період з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р. включно поставив відповідачу природний газ на загальну суму 327 586 851,13 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, які підписані та скріплені печатками позивача (постачальника) та відповідача (споживача) (належним чином засвідчені копії актів надані до позовної заяви).

З підстав порушення відповідачем строків здійснення розрахунків за поставлений природний газ у період з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р. позивачем заявлено вимоги про стягнення з концерну "МТМ" 12 499 786,33 грн. пені, 2 749 409,24 грн. 3 % річних та 5 839 410,82 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір по даній справі по суті спору суд виходив з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України) та відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України та ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, останні (зобов`язання) повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать розрахунок позовних вимог, бухгалтерська довідка заступника головного бухгалтера НАК АТ "НАК "Нафтогаз України" «Сальдо, Предприятие «Міські теплові мережі Концерн», «Операции по Договору « 6260/1718-БО-13 «Міські теплові мережі Концерн» с 01.10.17 по 30.04.19, лист концерну СТМ від 27.10.17 № 4802/13, відповідач своїх грошових зобов`язань за договором від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13 щодо своєчасного розрахунку з позивачем за поставлений природний газ у період з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р. належним чином не виконав.

Несвоєчасне здійснення розрахунків за отриманий природний газ за вказані періоди по договору від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13 та вірність розрахунків позивача заявлених до стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційних витрат у цій справі не заперечувалось відповідачем.

За порушення відповідачем строку оплати поставленого газу в період з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р. позивачем заявлено до стягнення 2 749 409,24 грн. 3 % річних за загальний період з 26.12.17 02.01.19 та 5 839 410,82 грн. інфляційних витрат за загальний період з січня 2018 р. по грудень 2018 р. (розрахунок міститься у матеріалах справи).

Факт прострочення відповідачем зобов`язання з оплати поставленого газу у зазначений період матеріалами справи № 908/1886/19 доведено.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р.

Враховуючи викладене, здійснивши перевірку розрахунків позивача по 3 % річних та індексу інфляції за спірний період за допомогою ІПС «Законодавство», суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у повному обсязі, а саме у загальній сумі 2 749 409,24 грн., а в частині інфляційних нарахувань - у сумі 5 839 410,81 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних, а саме 0,01 грн. за зобов`язаннями березня 2018 р. на суму 63 927 273,42 грн. за період з травня 2018 р. по листопад 2018 р. судом відхиляються через безпідставність.

Крім того, за порушення відповідачем строку оплати поставленого газу в період з листопада 2017 р. по вересень 2018 р. позивачем заявлено до стягнення 12 499 786,33 грн. пені за загальний період з 26.12.17 по 02.01.19 (розрахунок міститься у матеріалах справи).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. договору (в редакції, яка діяла до 01.01.18) сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою від 15.01.18 № 1 до договору від 11.10.17 № 6260/1718-БО-13 (набула чинності з дати її підписання і діє з 01.01.18), викладено пункт 8.2. розділ у 8 договору в наступній редакції: « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок розміру пені за допомогою ІПС «Законодавство», суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення з відповідача загальної суми пені у розмірі 12 499 786,32 грн. за спірний період. Як наслідок, вимоги про стягнення 12 499 786,32 грн. пені з відповідача за спірний період задовольняються судом.

При цьому, в іншій частині вимоги про стягнення пені, а саме 0,01 грн. пені за зобов`язаннями листопада 2017 р. на суму 49 910 984,61 грн. за період з 26.12.17 по 31.12.17 судом визнано безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені у ст. 617 ЦК України, а саме, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, доводи відповідача щодо неможливості відповідачем самостійно розпоряджатися грошовими коштами, які надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання не спростовують висновків суду покладених в основу судового рішення, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку здійснювати розрахунки за отриманий природний газ та не звільняють його відповідальності за порушення зобов`язання.

А гарантоване право позивача на захист своїх порушених прав та законних інтересів не може ставитись в залежність від порядку використання відповідачем грошових коштів, які знаходяться на рахунках зі спеціальним режимом використання і, відповідно, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідачем заявлено клопотання щодо зменшення суми пені, що підлягає стягненню з концерну "МТМ" на 90% та розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців.

Клопотання про зменшення пені обґрунтовано наступним. Концерн "МТМ" є комунальним підприємством, яке здійснює свою господарську діяльність у сфері централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам усіх категорій міста Запоріжжя. Відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів. Кількість абонентів - споживачів теплової енергії всіх категорій - складає понад 260 тис. особових рахунків. За результатами фінансово-господарської діяльності за 2018 рік концерн має збиток, за 2019 рік - дефіцит коштів за 7 місяців 2019 р. становить 261 509,7 тис. грн. Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.08.19 складає 800 428,49 тис. грн. Відповідачем ведеться робота зі стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів теплової енергії, з контрагентів по господарським договорам: сума заборгованості, стягнута за рішенням суду на користь концерну "МТМ" станом на 01.08.19 - 66 299,3 тис. грн.; сума заборгованості, стягнута через ВДВС - 2 703,2 тис. грн.; на виконанні у ВДВС, станом на 01.08.19 - 73 275,09 тис. грн. Також відповідачем зазначено, що відповідно до чинного законодавства, концерн зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії безперебійно, незалежно від зовнішніх факторів, нормативних чинників, наявності заборгованості у споживачів. Це зумовлено специфікою роботи всіх підприємств теплоенергетики, що в свою чергу лише сприяє накопиченню заборгованості за теплову енергію. Концерн не є дотаційним підприємством і з бюджетів всіх рівнів фінансування на здійснення його господарської діяльності або покриття збитків не отримує. Надходження від споживачів теплової енергії - це єдиний дохід відповідача. З урахуванням викладеного, враховуючи, що основний борг за договором у відповідача відсутній, останній з огляду на відсутність доказів завдання простроченням позивачу збитків просить зменшити розмір пені на 90 %.

АТ "НАК "Нафтогаз України" у поданій до суду відповіді від 02.09.19 на відзив заперечує проти клопотання про зменшення пені, зокрема, обґрунтовуючи це тим, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Статтею 233 ГК України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності зі п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18, вирішуючи, в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на викладене, вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Оцінивши у сукупності надані докази, зіставляючи майнові інтереси обох сторін, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд не вбачає виключних підстав для зменшення пені на 90 %.

При цьому, судом не прийнято до уваги в обґрунтування клопотання про зменшення пені наданий до матеріалів справи звіт Концерну «МТМ» про фінансові результати за 2018 рік, оскільки жодні докази подання вказаного звіту до контролюючого органу в тому вигляді, в якому він наданий до суду, у матеріалах справи відсутні.

Також судом прийнято до уваги, що надані відповідачем довідки та пояснення не є належними доказами, які свідчать про скрутний фінансовий стан та неможливість з боку підприємства відповідача виконати рішення суду, в т.ч. з огляду на те, що вони підписані посадовими особами підприємства боржника, а відтак є його власними документами, складеними в односторонньому порядку.

Крім того, судом враховано, що зобов`язання з оплати природного газу за договором покладалися саме на відповідача, який у силу ч. 1 ст. 96 ЦК України та ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і відповідно здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не можуть бути підставою для зменшення розміру пені заявленої до стягнення.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

За приписами ч., ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Частиною 3 цієї ж ГПК України встановлено, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про розстрочку господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

При розгляді клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 12 місяців судом враховано, що заявник жодним чином не обґрунтував, які саме конкретні обставини на час звернення до суду із таким клопотання ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

З огляду на викладене, враховуючи заперечення позивача проти розстрочення виконання рішення, а також те, що поданими до відзиву (в якому викладено таке клопотання) доказами не підтверджено скрутний матеріальний стан відповідача, наявну загрозу його банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, та відповідно винятковість обставин, які ускладнять виконання рішення, судом відмовлено у задоволені клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 12 місяців.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 316 329,10 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 73-80, 86, 91, 129, 202, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 12 499 786 (дванадцять мільйонів чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 32 коп. пені, 2 749 409 (два мільйони сімсот сорок дев`ять тисяч чотириста дев`ять) грн. 24 коп. 3 % річних, 5 839 410 (п`ять мільйонів вісімсот тридцять дев`ять тисяч чотириста десять) грн. 81 коп. інфляційних втрат та 316 329 (триста шістнадцять тисяч триста двадцять дев`ять тисяч) 10 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ГПК України.

Повне рішення складено 18.11.19.

Суддя В.Л. Корсун