ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Справа№ 911/621/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 23.07.2019 (повний текст складено 29.07.2019)

у справі №911/621/19 (суддя Черногуз А.Ф.)

за клопотанням Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі»

про закриття провадження у справі №911/621/19

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі»

про визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсним статуту та скасування рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/621/19 задоволено клопотання Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі» б/н від 11.07.2019 про закриття провадження у справі. Закрито провадження у справі №911/621/19.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала постановлено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції не досліджено наведених позивачем доводів та обставин, що відповідач фактично не є об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, адже житловий комплекс є цілісним майновим житловим об`єктом й складається з п`ятнадцяти заблокованих двоповерхових та чотирьох окремо розташованих будинків, тобто в ОСЖК «Кантрі» не існує багатоквартирних будинків, в яких розташовувалось би три чи більше квартири. При цьому, судом не враховано, що учасники цього комплексу не є власниками багатоквартирного будинку, оскільки на його території знаходяться окремі садиби, що перебувають у власності учасників ОСЖК. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції посилаючись на позицію Верховного Суду в у справі № 925/1321/16 про те, що спір у даній справі між фізичною особою та ОСББ не є корпоративним, адже згідно статуту останнього кожен учасник об`єднання на загальних зборах мав кількість голосів, пропорційну кількості будинків, що перебувають у його власності. На переконання апелянта, в даному випадку підлягає застосуванню позиція Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17, відповідно до якої наявні ознаки спору є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відповідно справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін. Зокрема, зазначив, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є корпоративним, не є спором, який виник з господарських правовідносин, а позивач у справі не є суб`єктом господарюванню, відтак згідно положень ст. 20 ГПК України не відноситься до юрисдикції господарських судів. Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з проведеного аналізу положень ст. ст. 55, 167 ГК України, ст. 85 ЦК України, ст. ст. 1, 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», статуту відповідача. При цьому, відповідач заперечував доводи апелянта про те, що відповідач фактично не є ОСББ, його створено як юридичну особу з організаційно-правовою формою - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, що підтверджується протоколом загальних зборів його учасників про створення ОСЖК «Кантрі» на підставі Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». В зв`язку х цим, відповідач стверджував, що об`єднання створено співвласниками 9 житлових приміщень, які об`єднано в один згрупований житловий будинок (комплекс) відповідно до положень вищезгаданого Закону України, відтак суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідач не є господарюючою організацією. На переконання відповідача, оскільки ні положеннями Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, ні статутом відповідача не передбачено формування та існування статутного капіталу, у скаржника не виникають корпоративних прав ОСЖК «Кантрі», відповідно він не є носієм таких прав й їх не могло бути порушено. Тому відповідач вважав, що спір у даній справі між фізичною особою та ОСББ не є корпоративним та за змістом ст. 20 ГПК України не відноситься до юрисдикції господарських судів й провадження у даній справі підлягало закриттю. Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі № 462/2646/17 не заслуговую на увагу, оскільки Верховний Суд у цій справі не вказував, що відтепер всі без винятку вимоги фізичних осіб до ОСББ мають вирішуватись виключно господарськими судами, зокрема, вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів.

Подане відповідачем клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України з огляду на підписання апеляційної скарги особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особо, яка не має права її підписувати, відхилене судом апеляційної інстанції як безпідставне та необґрунтоване. Апеляційна скарга позивача дійсно підписана адвокатом Братановим Б.В., яким на підтвердження своїх повноважень до заяви про усунення недоліків ним долучено оригінал ордеру від 29.05.2019, виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 28.08.2019. В подальшому до матеріалів справи долучено оригінал ордеру від 10.10.2019, виданого ним на підставі Договору про надання правової допомоги від 28.08.2019. Відсутність в матеріалах справи оригіналу згаданого Договору не свідчить про відсутність у згаданого представника права на підписання апеляційної скарги, адже згідно ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а не укладеним між сторонами Договором про надання правової допомоги.

11.11.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні.

В судове засідання апеляційної інстанції 12.11.2019 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився не зважаючи на належне повідомлення його про час місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали про призначення розгляду справи, яка отримана уповноваженим представником останнього 16.10.2019.

Оскільки явка в судове засідання позивача обов`язковою не визнавалась, ним на загальних підставах не доведено неможливості заміни одного представника на іншого, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі» про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом загальних зборів Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі» №23 від 30.11.2017, визнання недійсним статуту та скасування рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів №9001794 від 06.12.2017.

Під час розгляду справи судом першої інстанції на його адресу надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/621/19 задоволено клопотання Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі» б/н від 11.07.2019 про закриття провадження у справі. Закрито провадження у справі №911/621/19. Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що спір у даній справі виник між фізичною особою - співвласником багатоквартирного будинку та Об`єднанням співвласників житлового комплексу «Кантрі» (Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку) не є корпоративним, не є спором, який виник з господарських правовідносин та не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Фактично цей спір виник з цивільних правовідносин між фізичними особами - співвласниками багатоквартирного будинку, та відповідачем, який за організаційно-правовою формою є Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, позивач у справі не є суб`єктом господарювання в розумінні ч. 2 ст. 55 ГК України, суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України, відтак вирішення даного спору віднесено до юрисдикції загальних судів й його розгляд має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

За відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду з підстав юрисдикційної належності спору, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 й оскільки вимоги позивача про визнання недійсним статуту ОСЖК «Кантрі» в редакції, яка затверджена загальними зборами від 30.11.2017, скасування рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів відповідача №9001794 від 06.12.2017, що здійснена суб`єктом державної реєстрації - реєстратором Виконавчого комітету Української міської ради Київської області Кучеренко Тетяною Олегівною не є такими, що носять самостійний характер, відповідно,з точки зору процесуального закону визначають юрисдикційну належність спору.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

За приписами ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під охоронюваними законом інтересами згідно рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлене загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз згаданих положень дає підстави вважати, що обставинами, які дозволяють звернутися до суду є наявні порушення права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, поданого позивачем разом з позовною заявою, відповідач за організаційно-правовою формою є Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, отже його діяльність унормована положеннями Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно доводи апелянта про те, що відповідач фактично не є об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Разом з цим, правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 за № 2866-III.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 1 вказаного Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Непідприємницькими товариствами згідно ч.1 ст. 85 ЦК України є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (ч. 1 ст. 98, ч.1 ст. 99 ЦК України).

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

З огляду на наведене та те, що позивачем у даній справі є фізична особа, наділена правами співвласника в юридичній особі відповідача, що за організаційно-правовою формою (згідно даних витягу) є Об`єднанням співвласників житлового будинку (ОСББ), та вважає, що спірними рішеннями загальних зборів ОСББ (протокол №23 від 30.11.2017) порушено його корпоративні права, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (п. 3 ч.1 ст. 20 ГПК України), відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 813/6286/15 (провадження № 14-576апп18), від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 (провадження № 12-1272апп18) та від 02.10.2019 у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19) і підстав для відступлення від такої позиції немає.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом зборів Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі» №23 від 30.11.2017, визнання недійсним статуту та скасування рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів №9001794 від 06.12.2017 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Місцевий господарський суд, закриваючи провадження у даній справі, помилково не врахував вищенаведеного, зокрема, позиції Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 (провадження № 12-1272апп18) та безпідставно не розглянув позов ОСОБА_1 по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За приписами ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для закриття провадження у справі, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з направленням справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

В зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватись судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/621/19 - скасувати.

Матеріали справи № 911/621/19 передати на розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.11.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко