ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019м. ДніпроСправа № 904/3534/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовської К.В., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, м. Дніпро

про стягнення основного боргу, неустойки, інфляційних та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 526 236,76 грн.

Представники:

Від позивача Піун С.П. - адвокат

Від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про стягнення основного боргу у сумі 1 051 505,75 грн., пені - 109 500,64 грн., 3% річних - 74 239,19 грн., інфляційні втрати - 290 991,18 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу природного газу № №00384/16-БО(Т)-4 від 21.12.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу № 00384/16-БО(Т)-4 від 21.12.2016 в частині виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 02.09.2019.

Ухвалою від 02.09.2019 відкладено підготовче засідання до 30.09.2019.

26.09.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував посилаючись на те, що постачання газу в обсязі 166,238 тис м3 у грудні, було здійснено поза обсягами, встановленими Договором і Додатковими угодами до нього. Відповідач зазначив, що Позивач, в порушення вимог п. 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758, встановив на період з 01 по 22 грудня 2016 року ціну для Відповідача на рівні 7148,00 грн. за 1000 м3 газу, без ПДВ, замість 4942,00 грн. за 1000 м3 газу, без ПДВ, що і призвело до штучного збільшення боргу Відповідача перед Позивачем. Також відповідач зазначив, що умови п.5.2 Договору щодо встановлення ціни на газ на рівні 7148,00 грн. за 1000 м3 газу, без ПДВ, є нікчемними і такими, що не відповідають законодавству, і згідно ст.228 ЦК України порушують публічний порядок, оскільки спрямовані на незаконне заволодіння майном держави - бюджетним коштами.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач у відзиві на позов вказав, що умови п.10.3 Договору щодо встановлення 5-річного строку позовної давності щодо основного боргу, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, є нікчемними і такими що не відповідають законодавству - нормам п.1 ч.2 ст.258 ЦК про 1-річну позовну давність для стягнення неустойки (пені), ст.257 ЦК про 3-річну загальну позовну давність, і згідно ст.228 ЦК України порушують публічний порядок, оскільки спрямовані на незаконне заволодіння майном держави.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 12.11.2019. Відкладено підготовче засідання до 07.10.2019.

Ухвалою суду від 07.10.2019 підготовче судове засідання відкладено до 04.11.2019.

29.10.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій щодо обсягів газу, отриманого Відповідачем у грудні 2016 року, зазначив, що матеріали справи містять підписаний обома сторонами спору акт приймання-передачі природного газу за грудень 2016 року на загальний обсяг 516,238 тис.куб.м. Позивач стверджує, що підписавши даний документ, Відповідач погодився з обсягами газу, отриманим у даний період та має виконати зобов`язання з оплати за отриманий товар. Крім того, згідно умов спірного договору акт приймання-передачі природного газу складається самим Відповідачем та надсилається на адресу НАК «Нафтогаз України». Будь-яких спорів з приводу обсягів отриманого газу між сторонами не існує. Крім того, позивач зазначив, що Відповідачем було частково здійснено оплату за отриманий природний газ, чим останнім було підтверджено дійсність умов спірного договору.

Щодо ціни на газ, позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідно до п.5.2 договору сторони встановили ціну за 1000 куб. м. природного газу з 01.12.2016 року у розмірі 7 148,00 грн. Додатковою угодою №1 від 23.12.2016 року сторони змінили п.5.2 договору, встановивши ціну за 1000 куб. м. природного газу з 23.12.2016 року у розмірі 4 942,00 грн. Відповідно до п.16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою КМУ від 1 жовтня 2015 р. N 758 (в редакції від 05.10.2016 року, дійсній на момент укладання спірного договору), НАК "Нафтогаз України" у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів. Ціна на природний газ, який постачається для виробництва теплової енергії та/або надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, повинна відповідати ціні на природний газ, що постачається НАК "Нафтогаз України" такій самій категорії споживачів за таких самих умов постачання за ціною, встановленою НАК "Нафтогаз України". Постановою КМУ від 14 грудня 2016 р. N 937 «Про внесення змін до пункту 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» було внесено зміни до п.16 Положення, а саме - «абзац перший після слів "постачання гарячої води" доповнити словами "установам, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, та».

Постанова КМУ від 14 грудня 2016 р. N 937 набрала чинності 23.10.2016 року.

Таким чином, лише з 23.10.2016 року для установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів (до яких відноситься і Відповідач), була встановлена ціна у розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів.

Щодо позовної давності, встановленої умовами договору позивач вказав, що відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином, користуючись правом, передбаченим Цивільним кодексом України, сторони збільшили позовну давність. Відтак, позивач вважає, що твердження Відповідача про нікчемність правочину є необґрунтованим та таким, що протирічить діючому законодавству.

В судове засідання 04.11.2019 уповноважені представники позивача та відповідача не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи сторонами до суду не надавались.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.11.2019.

12.11.2019 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про наявність справи в суді був обізнаний про що свідчать відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, в жодне з судових засідань відповідач не з`явився.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу по суті спору без участі представника відповідача.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 12.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач, постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська, яке в подальшому змінило назву на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпра (далі - відповідач, споживач) укладено договір №00384/16-БО(Т)-4 постачання природного газу (далі - договір), також сторонами укладено додаткову угоду: № 1 від 23.12.2016.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується передати споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. договору).

У відповідності до п. 1.3. Договору за цим договором постачається імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.12.2016 по 31.12.2016 (включно) природний газ обсягом до 350,000 тис. куб. метрів.

Постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компан6ія «Нафтогаз України») - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди регульована ціна на природний газ (без урахування тарифі на послуги з транспортування та розподіл природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 23.12.2016 року становить 4 942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 5 930,40 грн. (п. 5.2. договору в редакції додаткової угоди №1).

Згідно п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього договору (підпункт 1 п. 7.1. договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та в порядку , що передбачені цим договором (підпункт 6 п. 7.2. договору).

Пунктом 10.3. договору встановлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пні, штрафів, інфляційних нарахувань відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.12.2016 до 31.12.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору).

На виконання умов договору, позивач у грудні 2016 року передав відповідачу природний газ, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4 053 665,75 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу, який підписаний повноважними представниками сторін без заперечень та скріплений печатками підприємств (а.с. 32).

Відповідач здійснив часткову оплату природного газу у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 1 051 505,75 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів погашення заборгованості за поставку природного газу на суму 1 051 505,75 грн., на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача не спростував, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача відносно того, що умови п.5.2 Договору, щодо встановлення ціни на газ на рівні 7148,00 грн. за 1000 м3 газу, без ПДВ, є нікчемними і такими, що не відповідають законодавству, суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що підписуючи договір, сторонами було узгоджено всі умови договору, твердження відповідача про нікчемність п. 5.2 договору, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 109 500,00 грн. за період з 26.01.2017 по 25.07.2017, 3 % річних - 74 239,19 грн. за період з 26.01.2017 по 03.06.2019, інфляційні втрати 290 991,18 грн. за період з лютого 2017 року по квітень 2019 року.

Відповідно до п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

В пункті 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Однак, відповідач своїм правом не скористався, клопотання прор зменшення суми пені до суду не надав.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, судом встановлено, що сума пені за період з 26.01.2017 по 25.07.2017, що підлягає стягненню, становить 109 500,64 грн.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, що підлягають до стягнення за період з 26.01.2017 по 03.06.2019 становлять 74 239,19 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з лютого 2017 року по квітень 2019 року становлять 290 991,18 грн.

Заперечення відповідача, що умови п.10.3 Договору щодо встановлення 5-річного строку позовної давності щодо основного боргу, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, є нікчемними і такими, що не відповідають законодавству, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що пунктом 10.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

За таких обставин, твердження відповідача про нікчемність п. 10.3 договору є безпідставним та необґрунтованим.

Згідно здійснених позивачем розрахунків пені за період з 26.01.2017 по 25.07.2017, 3 % річних за період з 26.01.2017 по 03.06.2019, інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по квітень 2019 року, судом встановлено, що погоджений сторонами у Договорі 5-ти річний строк позовної давності щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на момент звернення позивачем із позовом до суду не сплив.

Таким чином, твердження відповідача про сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 1 051 505,75 грн., 290 991,18 грн. - інфляційних втрат, 74 239,19 грн. - 3% річних, 109 500,64 грн. - пені

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про стягнення основного боргу, неустойки, інфляційних та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 526 236,76 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 13, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 1 051 505,75 грн. - основного боргу, 109 500,64 грн. - пені, 74 239,19 грн. - 3% річних, 290 991,18 грн. - інфляційних втрат та витрати на оплату судового збору - 22 893,55 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.11.2019

Суддя Н.Г. Назаренко