ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1920/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від прокуратури Дніпропетровської області: Соколова Н.М., довіреність № 05/2-943вих19 від 03.05.2019 р., прокурор;

від скаржника: Борульник А.В., ордер серія ДП № 1061/000050 від 08.04.2019 р., адвокат;

інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)», с. Дружелюбівка Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 14.01.2019р. (повний текст рішення складено 24.01.2019, суддя Проскуряков К.В.) у справі №908/1920/18

за позовом Заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, м. Токмак Запорізької області в інтересах держави в особі органу, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:

позивача-1: Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)»,с. Дружелюбівка Запорізької області

позивача-2: Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, м. Дніпро

до відповідачів:

1) Приватного підприємства «Агро-Транс», с. Манвелівка Дніпропетровської області

2)Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)», с. Дружелюбівка Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.08.2017 № Г-20 та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, м. Токмак Запорізької області в інтересах держави в особі Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» і Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції звернувся до господарського суду Запорізької області із позовом до Приватного підприємства «Агро-Транс» і Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який укладено шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20, між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1)» та Приватним підприємством «Агро-Транс»; зобов`язання ПП «Агро-Транс» повернути ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» земельну ділянку площею 1247,02 га, отриману на підставі договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 № Г-20.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.01.2019 у справі №908/1920/18 позовні вимоги задоволені та стягнуто з відповідачів на користь прокуратури по 1762,00 грн. - витрат по сплаті судового збору при здійсненні представництва інтересів держави.

Рішення суду мотивоване тим ,що спірний договір не містить двох істотних умов властивих договору підряду, а саме: не зазначено обов`язок замовника прийняти результати роботи та відсутні умов, відповідно до яких замовник здійснює оплату роботи підрядника. Навпаки, у цьому договору зазначено, що замовник передав майно (земельну ділянку) підряднику та поклав на нього обов`язок вносити плату за її використання, що суперечить та не відповідає вимогам Цивільного кодексу щодо умов договору підряду, а має ознаки договору оренди земельної ділянки. Крім того, ціна договору підряду становить 1 мільйон 745 тисяч гривень, в зв`язку із чим у відповідності до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», його необхідно було укладати шляхом проведенням відкритих торгів.

Взявши на себе зобов`язання надати ПП «Агро-Транс» земельну ділянку для вирощування та збирання товарної сільськогосподарської продукції ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» фактично усунулось від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надало право обробки земельної ділянки та збору врожаю ПП «Агро-Транс», яке надане йому як землекористувачеві, відповідно до умов ч. 1 ст. 95 ЗК України . ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» взявши на себе вказані вище права та обов`язки за спірним договором, здійснив розпорядження державною спірною земельною ділянкою, без згоди Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо передачі оспорюваної земельної ділянки в суборенду. Сторонами за спірним договором не надано жодних доказів виконання умов договору підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції (звіти про вирощену продукцію, акти приймання-передачі продукції, розрахунки).

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2- ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 14.01.2019р у справі №908/1920/18. В зв`язку з відсутністю у органів прокуратури підстав для звернення з позовом щодо правовідносин між сторонами, закрити провадження по справі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

За твердженням відповідача-2 підставою для звернення прокурора із позовом до суду стала інформація невідомого походження про те, що земельна ділянка загальною площею 1247 га, яка перебуває у постійному користуванні ДУ «Дружелюбівський виправний центр (№1)» протиправно передана у користування підприємству «Агро-Транс» на підставі удаваного правочину. Однак чинним законодавством не передбачено звернення прокурора в інтересах суб`єкта господарювання. Прокурором не доведено, а місцевим господарським судом не з`ясовано наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даному спорі.

Відповідач-2 вважає, що територіальний орган Держгеокадастру України у разі порушення його інтересів мав би бути залучений позивачем у справі, а не третьою особою.

Апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах позову і судовому рішенні не розмежовано інтересів суб`єктів господарювання та держави з урахуванням ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», не зазначено про неправомірне використання відповідачами земельної ділянки, конкретних розмірів, а також про заявлення ними будь-яких самостійних вимог тощо, що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 4 ГПК України. Прокурором не доведено, яким саме чином визнання договору підряду недійсним та позбавлення відповідача-1 права на вже виконанні останнім підрядні роботи на земельній ділянці сприятиме задоволенню суспільного інтересу.

Відповідач-2 вважає помилковим висновок суду про віднесення спірного договору за ознаками до договору оренди земельної ділянки та визнання укладеного договору підряду №Г-20 від 18.08.2017 удаваним. Зазначає, що сторони при укладанні договору належним чином дотримались всіх положень діючого законодавства, спірний договір містить всі істотні умови для даної категорії договорів. Предметом спірного договору є вирощування та розподіл продукції підрядником на власний ризик урожаю товарної сільськогосподарської продукції у відповідності до умов договору, отже, на думку відповідача, договір є змішаним, який містить елементи договору підряду, надання послуг, договору спільної діяльності та не суперечить вимогам діючого законодавства. Враховуючи вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у спірному договорі не визначено всіх істотних умов договору, які притаманні договору оренди землі.

Крім того, апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, який не задовольнив усне клопотання відповідача про залучення первинних бухгалтерських документів на підтвердження господарських операцій по спірному договору.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Токмацька місцева прокуратура Запорізької області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому в частині наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором, зазначала зокрема про те, що у даному випадку звернення прокурора було спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законного порядку використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке здійснюється з порушенням чинного законодавства, а саме ст. 116 Земельного кодексу України.

Діяльність державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» контролюється і координується Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Проте, вказаним Управлінням жодних заходів до захисту та відновлення порушених інтересів держави, у т.ч. претензійно-позовного характеру, не вжито.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор підтримує висновки на підставі яких судом першої інстанції були задоволені позовні вимоги.

Державна установа «Дружелюбівський виправний центр (№1)» подала відзив на апеляційну скаргу в якому погоджуючись з доводами наведеним в апеляційній скарзі зазначає про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки саме вона є органом на який покладено обов`язок здійснення захист інтересів держави у даному спорі, а прокурор не є альтернативним суб`єктом звернення. Прокурором не було доведено в чому саме полягає порушення інтересів держави в особі Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» в ситуації укладання оспорюваного прокурором договору та повернення земельної ділянки.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області надало письмові пояснення, в яких висловило своє погодження з усіма обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Зазначає, що у відповідності до положень статті 122 Земельного кодексу України та пункту тринадцятого статті 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 17 листопада 2016 року № 308, Головне управління є Розпорядником оспорюваної земельної ділянки. В порушення пункту 30 додаткової угоди до договору оренди землі від 20.06.2007 № 38, якою передбачено право орендаря за згодою орендодавця передавати у користування орендовану земельну ділянку або її частину без зміни цільового призначення іншій особі (суборенду), Відповідач 1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з вищезазначеним питанням не звертався, згоди щодо передачі в суборенду оспорюваної земельної ділянки йому не надавалося.

Оскільки відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України основною ознакою договору оренди є передача за плату земельної ділянки у володіння і користування на певний строк тому договір «підряду», від 18.08.2017 фактично є договором оренди землі, а Договір підряду від 18.08.2017р. укладено між ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» та Приватним підприємством «Агро-Транс» в порушення вимог чинного законодавства, а саме сам договір є удаваним правочином

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні на 08.04.2019р на 12:00 (головуючий суддя: Дармін М.О., судді: Антонік С.Г., Березкіна О.В.).

У зв`язку з неявкою 08.04.2019 в судове засідання представників прокуратури, позивачів, відповідача-1 і третьої особи, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 06.05.2019 на 12:00.

У зв`язку з перебуванням судді Антоніка С.Г. у відпустці, 06.05.2019 розпорядженням в.о. керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду №352/19 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №908/1920/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019 для розгляду справи №908/1920/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В. Ухвалою від 06.05.2019 визначеною колегією апеляційну скаргу прийнято до свого провадження.

06.05.2019 в судовому засіданні оголошенго перерву до 28.05.2019 на 10:00.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 року провадження у справі №908/1920/18 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

30.09.2019 Прокуратура Запорізької області звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення провадження у справі у зв`язку із розглядом Великою Палатою Верховного Суду 26.06.2019 справи №587/430/16-ц.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2019 року провадження у справі №908/1920/18 поновлено, розгляд справи призначено на 05.11.2019 на 12:40 год.

В судовому засіданні 05.11.2019 оголошено вступну і резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Рішенням Вільнянської районної ради народних депутатів від 11.04.1991 р. №58 у постійне користування установи ЯЯ 310/1 УВС Запорізького виконкому, надано 2 788 га земель для ведення сільського господарства на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 24.01.1997 за №710, серія І-ЗП №001312, виданого на підставі рішення Вільнянської районної ради №58 від 11.04.1991 р., Установі ЯЯ 310/1 УВС Запорізького облвиконкому надано у постійне користування для ведення сільського господарства земельну ділянку, площею 2788 га.

23.05.2017р. між ДУ «Дружелюбівський виправний центр (№1)» та ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» укладено договір № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки. Метою вказаного договору є залучення засуджених до суспільно корисної праці згідно зі ст. 60 Кримінально-виконавчого кодексу України, та забезпечення державної установи коштами для сплати податку за землю.

Як вбачається з інформації Вільнянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.07.2018 станом на 30.07.2018 заборгованість зі сплати земельного податку за державною установою складає 791 тис. грн.

24.05.2017 р. між Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1) (далі сторона - 1) та Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1)» укладено Додаткову угоду №1 до договору № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки від 23.05.2017 р., відповідно до якої сторони погодили п. 2 договору викласти в наступні редакції: «Послуги по проведенню Стороною 2 сільськогосподарських робіт на земельних ділянках Сторони 1 виконуються за рахунок Сторони 2, з подальшим залишенням за собою права власності на отримані доходи та продукцію. З метою забезпечення Сторони 1 коштами на плату за землю Сторона 2 перераховує на розрахунковий рахунок Стороні 1 кошти у розмірі та строки зазначені Стороною 1 у письмовому рахунку згідно коефіцієнту нормативної грошової оцінки землі.»

Відповідно до пункту 2 вказаної Додаткової угоди, сторони погодили п. 6 договору № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки від 23.05.2017 р. викласти в наступній редакції: «Сторона 1 зобов`язана у тижневий термін з дати підписання договору надати Стороні 2 доступ до земельної ділянки, зазначеної у п. 1 цього договору. Надання такого доступу Стороні 2 не передбачає передання їй права постійного користування земельними ділянками.»

В подальшому, 18.08.2017 р. між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) (далі Замовник) та Приватним підприємством «Агро-Транс» (далі Підрядник) укладено оспорюваний договір підряду № Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції, відповідно до пункту 1 якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на власний ризик виростити урожай товарної сільськогосподарської продукції у відповідності до умов даного договору, та розподілити її відповідно до умов договору.

За Актом прийому-передачі земельної ділянки за договором підряду № Г-20 від 18.08.2017 р. власник земельної ділянки Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1)», в особі директора підприємства Кукленка Миколи Володимировича, що діє на підставі Статуту, державний акт на право власності землі І-ЗП № 001312 від 24.01.1997 р. (далі-Замовник) передав Приватному підприємству «Агро-Транс», в особі керівника ОСОБА_1 Сергія Володимировича, що діє на підставі Статуту, земельну ділянку площею 1 247,02 га: Поле №5 - 121,01 га, Поле № 6 - 35,11 га; Поле №7 - 95,96 га; Поле №9 - 22,01 га; Поле №10- 43,24 га; Поле №12 - 17,09 га; Поле №14- 69,06 га; Поле №15-121,63 га; Поле №17- 70,85 га; Поле №18- 19,65 га; Поле №26 28,50 га; Поле №27 43,91 га; Поле №28 61,38 га; Поле №29 43,47 га; Поле №30 45,40 га; Поле №31 32,84 га; Поле №32 91,06 га; Поле №33 126,38 га; Поле №36 66,20 га; Поле №37 92,27 га.

У пункті 2 Акту зазначено, що Підрядник приймає вищевказану земельну ділянку.

Згідно з п. 3 Акту земельна ділянка знаходиться в такому стані: земля ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» на момент складання договору оброблена. Претензій з боку Підрядника немає.

Вказаний Акт підписаний та скріплений печатками обох підприємств.

04.09.2017 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до вказаного договору, в якій погодили п.4.2. договору викласти в наступній редакції: «Надати доступ до земельної ділянки площею 1 247,02 гектарів, що належить на праві постійного користування Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№1)» на підставі Акту про право постійного користування землею серії І-ЗП №001312 від 24.01.1997 р., виданого Вільнянською районною радою народних депутатів Запорізької області. Земельна ділянка повинна бути в придатному для виконання Підрядником умов договору. Право обробки означеної земельної ділянки надано Замовнику відповідно до договору про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки №1 від 23.05.2017 р., укладеного між Замовником та Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1)».»

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Предметом позову є матеріально правова вимога заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області про визнання недійсним договору земельної ділянки, укладеного шляхом підписання Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» та Приватним підприємством «Агро-Транс» удаваного правочину договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017р. № Г-20 та похідна від неї вимога про зобов`язання Відповідача 1 повернути Відповідачу 2 земельну ділянку площею 1 247,02 га, отриману на підставі оспорюваного договору.

За приписами п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

За ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В частині 1 ст. 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 15 вказаного Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

18.08.2017 р. між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) (далі Замовник) та Приватним підприємством «Агро-Транс» (далі Підрядник) укладено оспорюваний договір підряду № Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

Відповідно до пункту 4.2. Договору Замовник зобов`язується: надати, земельну ділянку площею 1 247,02 гектарів в придатному для виконання Підрядником умов договору стані із земель які належать Замовнику на підставі Акту на право постійного користування землею серії I-ЗП №001312 від 24.01.1997 р., виданого Вільнянською районною Радою народних депутатів Запорізької області.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що винагорода Підрядника складає 70 % вирощеної продукції, в заліковій вазі, за мінусом вартості витрат понесених Замовником.

Відповідно до п. 5.2. договору, з метою забезпечення майнових інтересів Замовника, сторони встановлюють фіксований Гарантований рівень частки доходу від реалізації даного договору, яку має отримати Замовник, яка у вартісному вираженні становить 1 745 828,00 гривень за згодою сторін, Підрядник зобов`язується в рахунок розрахунків за даним договором сплатити зазначену суму у строк: до 10.09.2017 року - 174 583,00 гривень; до 10.10.2017 року - 174 583,00 гривень; до 10.11.20.17 року - 174 583,00 гривень; до 10.12.2017 року - 174 583,00 гривень; до 10.01.2018 року - 174 583,00 гривень; до 10.02.2018 року - 174 583,00 гривень; до 10.03.2018 року - 174 583,00 гривень; до 10.04.2018 року -174 583,00 гривень; до 10.05.2018 року -174 583,00 гривень; до 10.06.2018 року -174 581,00 гривень, при цьому загибель урожаю, низька урожайність не є підставою для зміни або несплати зазначеної у даній умові договору грошової суми. У випадку оплати зазначеної суми Замовнику, Підрядник є таким що повністю виконав свої зобов`язання перед Замовником по даному договору і в повній мірі набуває право власності на весь вирощений урожай за даним договором.

Згідно з п. 6 договору, термін остаточних розрахунків за даним договором встановлюється « 30» листопада 2018 року.

У пункті 8.1. договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до « 30» листопада 2018 року.

Поняття договору підряду наведено в ст. 837 ЦК України, згідно якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Вирішальним для визначення договорів на вирощування сільськогосподарської продукції (надання сільськогосподарських послуг тощо) як договорів підряду є те, що підрядником виступає користувач (власник) землі, який отримує від замовника кошти за виконані на своїй земельній ділянці за договором роботи (послуги), а для визначення договорів такого роду, як договорів оренди землі головним є те, що користувач (власник) землі за плату надає підряднику земельну ділянку, яку той обробляє за умовами договору для отримання врожаю.

Зі змісту укладеного між сторонами договору підряду вирощування товарної сільськогосподарської продукції №20 від 18.08.2017 вбачається, що договір не містить таких істотних умов властивих договору підряду, як обов`язок замовника прийняти результати роботи та відсутні умови відповідно до яких замовник здійснює оплату роботи підрядника. Спірним договором замовник передав майно (земельну ділянку) підряднику та поклав на нього обов`язок вносити плату за його користування, що є ознакою договору оренди земельної ділянки.

За змістом ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, встановивши, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини 2 ст. 235 ЦК України має виходити із того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 916/935/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №916/933/17 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в частині того, що ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» в межах укладеного з Приватним підприємством «Агро-Транс» договору підряду № Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017р. передало за плату ПП «Агро-Транс» земельну ділянку площею 1247 га (відповідно до п. 4.2. Договору) у користування на строк до 30.11.2018 р., чим фактично уклало договір оренди зазначеної земельної ділянки, який було приховано шляхом укладання спірного удаваного договору підряду № Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами.

За ст.2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно частин 1, 7 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Частиною 6 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Спірна земельна ділянка відноситься до державної форми власності, отже відповідно до п. є-1 ст. 15-1 Земельного кодексу України розпорядження нею належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст. 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) (ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України).

Матеріали справи не містять рішення відповідного органу виконавчої влади про передачу її в оренду.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб`єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; поновлення договорів оренди землі; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; надання в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення (крім доріг, що обмежують масив), відповідно до статті 371 цього Кодексу; надання в оренду земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами, що обслуговують масив земель сільськогосподарського призначення.

Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". (ч. 3 ст. 134 ЗК України)

Отже, у ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України встановлені виключні підстави, що надають можливість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, у тому числі, права оренди земельних ділянок, не на конкурентних засадах, тобто, без проведення земельних торгів.

Однак, жодна з вищевказаних обов`язкових процедур для відведення в оренду земельної ділянки не була виконана сторонами.

Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір, який є договором оренди землі, суперечить вимогам ст.ст. 4-6, 15, 17 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частини 1 статті 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, саме ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)», як землекористувач на титулі права постійного користування, наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки.

Законодавець не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені, оскільки відповідне право (право постійного користування) не може виникати на договірних підставах.

Формулювання законодавця «право самостійного господарювання» підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість права господарювання іншою особою, або передачі такого права, підкреслюючи що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Зміст погоджених сторонами спірного договору умов свідчить, що взявши на себе зобов`язання надати ПП «Агро-Транс» земельну ділянку для вирощування та збирання товарної сільськогосподарської продукції ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» фактично усунулось від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надало право обробки земельної ділянки та збору врожаю ПП «Агро-Транс».

Отже, право на обробку землі та збір врожаю, передбачене умовами спірного договору, являє собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування земельною ділянкою, які згідно зі ст. 92 ЗК України, складають титульне права постійного користування, в зв`язку із чим місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що договір підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції не відповідає вимогам ст.ст. 92, 93 ЗК України.

Враховуючи, що у ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» не було повноважень на передачу в оренду наданих йому в постійне користування земель, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку щодо невідповідності спірного договору вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, отже заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20, між Державним підприємством Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1) та приватним підприємством «Агро-Транс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач 2 передав відповідачу 1 спірну земельну ділянку за актом прийому-передачі, то й повернення земельної ділянки має відбуватись в такий самий спосіб. Однак, сторонами за цим договором не надано належних та допустимих доказів повернення земельної ділянки відповідачу 2.

Вирішуючи питання щодо правомірності реалізації прокурором функцій представництва в даному спорі, колегія суддів враховує наступне:.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи іншій суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва в суді обґрунтовується прокурором у порядку передбаченому ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурором подано позов в інтересах двох позивачів: Південно-Східного міжрегіонального управління з питання виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)».

На Державну установу "Дружелюбівський виправний центр (№1) покладено обов`язок з забезпечення створення умов для залучення засуджених, відповідно до вимог КВК України до суспільно-корисної оплачуваної праці та забезпечення (при наявності умов) створення і розвитку підсобного господарства з метою вироблення сільськогосподарської продукції для покращення матеріально-побутового забезпечення засуджених, а також персоналу виправного центру.

Відповідно до ч.3 ст.8 Господарського кодексу України господарська компетенція органів державної влади та місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

Відповідно до Положення про Державну установу "Дружелюбівський виправний центр (№1) затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2016р. №3679/128/5 Дружелюбівський виправний центр є державною установою, яка входить до складу державної кримінально-виконавчої служби України.

Органом управління виправного центру є Міністерства юстиції України. Діяльність виправного центру контролюється та координується Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

В своїй позовній заяві прокурор зазначає, що попри наділення Південно-Східного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (Позивач-2) відповідними повноваженнями, жодних заходів захисту та відновлення порушених інтересів держави у тому числі претензійно позовного характеру не вжито.

Згідно Положення про Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 16 лютого 2017р №433/15, Територіальний орган Міністерства юстиції - Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі територіальний орган) є органом державної влади, який утворюється для реалізації повноважень Міністерства юстиції на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Територіальному органу безпосередньо підпорядковуються підрозділи пробації, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, інші підрозділи, підприємства, установи і організації, створені для забезпечення завдань Міністерства юстиції України(п.1 Положення).

Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції України здійснює керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих йому органів і установ, в тому числі і Державної установи "Дружелюбівський виправний центр (№1)»

Основні завдання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції визначені п. 4 Положення. Ними є: реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань; забезпечення ефективного та цільового використання державного майна, здійснення в межах повноважень функцій з управління майном підпорядкованих органів і установ.

За ч.5, ч. 6 п.3 Положення, територіальний орган організовує фінансово-господарську діяльність підпорядкованих органів, установ виконання покарань, їх підприємств (майстерень, центрів трудової адаптації); забезпечує ефективне та цільове використання державного майна; здійснює в межах повноважень, визначених законодавством та іншими нормативно-правовими актами, функції з управління майном підпорядкованих органів і установ

Положення ст. 181 Цивільного кодексу України закріплюють, що земельна ділянка є різновидом майна і належить до нерухомих речей (нерухомості).

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються в тому числі і майнові (речові) права.

Південно-Східне регіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції згідно завдань, визначених його Положенням, зобов`язане забезпечити ефективне використання та збереження права постійного користування державної установи "Дружелюбівський виправний центр (№ 1) спірною земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, у правовідносинах щодо захисту та відновлення права постійного користування Державної установи "Дружелюбівський виправний центр (№ 1) на спірну земельну ділянку органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

З матеріалів справи вбачається, що право постійного користування державної установи на спірну земельну ділянку у передбаченому законом порядку не припинялось.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами прокуратури, що передача земельної ділянки, яка надана установі по виконанню покарань з метою забезпечення засуджених суспільно-корисною працею, призводить до обмеження права користування цією земельною ділянкою, що у свою чергу підриває основи державної політики у цій сфері, а також призводить до грошових втрат державного підприємства.

Вказане свідчить про невиконання мети вказаного договору, утворенню боргів та як наслідок призводить до необхідності додаткового фінансування виправного центру, який є бюджетною неприбутковою установою. При цьому, ані позивач-1, ані позивач-2 не вжили самостійних заходів щодо захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом.

Звернення прокурора до суду в даному спорі спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановлені законності використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства.

Пред`являючи позов, прокурор обґрунтував порушення інтересів держави не лише у порушенні встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, а й неможливістю реалізації державної політики у сфері виконання покарань.

Враховуючи вищевикладене, при зверненні до суду з даним позовом Прокурором дотримані вимоги ст. ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру"в частині визначення порушення інтересів держави та обґрунтування необхідності їх захисту, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

pВідповідні доводи щодо недоведеності прокурором наявності підстав для представництва, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» відхиляються як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги в частині незадоволення судом першої інстанції усного клопотання скаржника про доручення додаткових доказів, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відхиляються з огляду на недотримання апелянтом вимог статті 207 Господарського процесуального кодексу в частині обґрунтування наявності поважних причин несвоєчасного подання відповідних клопотань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 14.01.2019р. у справі №908/1920/18 законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» залишає без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, - 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)», с. Дружелюбівка Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.01.2019р. у справі №908/1920/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів в порядку, встановленому ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.11.2019.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В. Орєшкіна