ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019м. ДніпроСправа № 910/7593/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Олексія Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН" (49114, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, буд. 59, ідентифікаційний код 41124475)

про стягнення 5 788 грн. 81 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Кузнєцов Олексій Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН" 5 788 грн. 81 коп., що складає 4 740 грн. 00 коп. - роялті відповідно до умов Договору від 15.05.2018р. №483К, 422 грн. 18 коп. - пені, 142 грн. 20 коп. - 3% річних та 484 грн. 43 коп. - інфляційних збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019р. у справі №910/7593/19 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Олексія Васильовича про стягнення збитків направлено за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

До Господарського суду Дніпропетровської області позовна заява з доданими до неї додатками надійшла 23.07.2019р.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем подано лист (заяву) (вх.№35548/19 від 19.08.2019) на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019р. по справі №910/7593/19 про залишення позовної заяви без руху, яким було усунуто недоліки позовної заяви, що визначені в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019р.

Господарський суд Дніпропетровської області листом (вих.№910/7593/19/33988/19 від 20.08.2019р.) повідомив позивача, що у зв`язку з перебуванням судді Загинайко Т.В. у щорічній основній відпустці з 13.08.2019 по 13.09.2019, вказаний лист (заява) буде розглянуто після виходу судді Загинайко Т.В. з відпустки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у клопотанні (вх.№49102/19 від 29.10.2019р.) про розгляд справи в судовому засіданні, просить призначити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін, посилаючись на те, що: - існує вірогідність того, що позивач при пред`явленні позову користується правами власника свідоцтва на Знак, які йому не належать, а отже, він не може стягувати на свою користь роялті за використання цього знаку; - письмовий доказ - копія ділової переписки щодо наявності заборгованості між позивачем та відповідачем створено штучно та спеціально під підготований позивачем позов; - для з`ясування достовірності відомостей, що викладені в цьому письмовому доказі, необхідно проведення судового засідання за участі представників сторін.

Також відповідач у відзиві (вх.№49104/19 від 29.10.2019р.) на позовну заяву просить в задоволенні позову повністю відмовити, посилаючись на те, що: - ліцензійний договір від 15.05.2018р. №483 є нікчемним, внаслідок чого не створює юридичних наслідків, зокрема не породжує зобов`язання щодо сплати за ним роялті; - Договір про надання позивачем відповідачу права використовувати Знак за Свідоцтвом та зобов`язання Відповідача сплатити за таке використання винагороду (роялті) є нікчемним, тому не породжує жодних юридичних наслідків.

Позивач у клопотанні (вх.№49384/19 від 29.10.2019р.) про стягнення з відповідача додаткових судових витрат на правову допомогу просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН" витрати на правову допомогу адвоката щодо складання та направлення до суду позову у сумі 1 500 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2019р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН" (49114, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, буд. 59, ідентифікаційний код 41124475) у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні.

Позивач своїм правом на подання до суду відповіді на відзив, яке визначено статтями 167, 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення ухвали суду від 17.09.2019р. позивачу - 30.09.2019р. та відповідачу - 26.09.2019р.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 15.05.2018р. між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Кузнєцовим Олексієм Васильовичем, як ліцензіаром, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН", як ліцензіатом, укладено Ліцензійний Договір №483 К про надання дозволу (права) на використання знаку для товарів та послуг (далі - Ліцензійний Договір, а.с. 28-33), відповідно до пункту 1.1, якого ліцензіар надає ліцензіату на платній основі дозвіл/права (невиключну ліцензію) на використання ліцензіатом знаку, а ліцензіат приймає такий дозвіл/права (невиключну ліцензію) та зобов`язується сплатити винагороду згідно із статтею 3 Договору та на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 1.2. Ліцензійного Договору передбачено, що ліцензіату надається дозвіл/право (невиключна ліцензія) на використання знаку такими способами:

- нанесення знаку на товари, які випускаються/надаються/реалізовуються під торговою маркою/брендом «Козацька Слава», а саме: арахіс смажений солоний зі смаковими добавками або без них, арахіс печений солоний зі смаковими добавками або без них, арахіс у хрусткій оболонці (далі за текстом «продукти»), упаковку (первинну та/або вторинну), в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знаку з метою пропонування для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- використанням знаку разом із торговою маркою продуктів у друкарській та сувенірній продукції: брошурах, буклетах, друкованих виданнях, журналах, інформаційних бюлетенях, календарях, книгах, плакатах, дипломах, подяках, нагородах, рекламних проспектах та в інших рекламних матеріалах;

- використання знаку під час пропонування, рекламування, популяризації та просування продуктів на телебаченні, в місцях продажу, в мережі Інтернет, в рекламно-інформаційних (PR) матеріалах в засобах масової інформації;

- застосування знаку в діловій документації та в мережі Інтернет відносно продуктів;

- використання знаку поряд з іншими торговими знаками для виробництва товарів і надання послуг.

Згідно пунктом 1.3. Ліцензійного Договору зображення знаку у різних варіантах, в яких ліцензіат вправі його використовувати, визначено у Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до підпункту 2.3.1. Ліцензійного Договору ліцензіар зобов`язується надати ліцензіату дозвіл/право (невиключну ліцензію) на використання знаку згідно умов Договору; надання дозволу/права (невиключної ліцензії) підтверджується підписанням обома сторонами цього Договору та Додатку №1 до нього.

Ліцензіат зобов`язується використовувати знак виключно по відношенню до торгової марки, що посіла перше місце у відповідній ринковій категорії, яка є номінацією конкурсу «Фаворити Успіху - 2017». (підпункт 2.4.2. Ліцензійного Договору).

Пунктом 3.1. Ліцензійного Договору передбачено, що за наданий дозвіл/право (невиключну ліцензію), передбачене Договором, ліцензіат сплачує ліцензіару одноразову винагороду (рояльті) у розмірі 4 740 грн. 00 коп. без ПДВ.

Згідно пункту 3.3. Ліцензійного Договору оплата здійснюється не пізніше 25 робочих днів з дати підписання Договору сторонами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до завершення строку дії ліцензії, зазначеного в пункті 1.5 Договору; право на використання знаку ліцензіат набуває з моменту підписання Договору (пункт 7.1. та 7.2. Ліцензійного Договору).

Відповідно до підписаного сторонами Акту від 11.06.2018р. №ВРФУ-0000763 здачі-прийняття наданих послуг виконавцем (позивачем у справі) були надані замовнику (відповідачу у справі) послуги - дозвіл на використання Знаку згідно з ліцензійним договором №483К від 15.05.2018р. на суму 4740 грн. 00 коп..

Як вбачається Ліцензійний Договір було підписано сторонами 15.05.2018р. та відповідно до вимог пункту 3.3 Ліцензійного Договору відповідач повинен був сплатити позивачу (ліцензіару) одноразову винагороду (рояльті) у розмірі 4 740 грн. 00 коп. в строк до 18.06.2019р. (включно).

Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не залучені.

Право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом (частина 1 статті 418 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності є непорушним; ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно пунктів 1 та 2 статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону; у випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Згідно з частини 1 статті 420 Цивільного кодексу України, об`єктами права інтелектуальної власності є, зокрема, комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є, зокрема, виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 426 Цивільного кодексу України способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом; особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України "Про авторське право i суміжні права" майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб i строк використання програми мовлення, poзмір i порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права, тощо.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В пункті 5.2 Ліцензійного Договору передбачено, що у разі порушення строків сплати Ліцензіару коштів, визначених у пункті 3.3 Договору, ліцензіат сплачує ліцензіару штраф/пеню, у розмірі облікової ставки НБУ (що діяла в період за який нараховується пеня), від суми наявної заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, пеня становить 422 грн. 18 коп. ( за період з 19.06.2018р. по 10.12.2018р.).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, інфляційні нарахування після перерахунку (з урахуванням постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань") становлять 320 грн. 68 коп. (за період з липня 2018р. по лютий 2019р.), а річні після перерахунку становлять - 138 грн. 68 коп. (за період з 19.06.2018р. по 09.06.2019р.).

Щодо твердження відповідача, зазначеного в відзиві на позовну заяву про те, що ліцензійний договір від 15.05.2018р. №483К є нікчемним, внаслідок чого не створює юридичних наслідків, зокрема не породжує зобов`язання щодо сплати за ним роялті, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва від 17.01.2005р. №46660 на знак для товарів та послуг, виписки від 25.12.2013р. №46660 з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та рішення від 25.01.2008р. Державного департаменту інтелектуальної власності право на знак для товарів та послуг "Фаворит Успіху" належить Кузнєцову Олексію Васильовичу (позивачу у справі), надання дозволу на використання Знаку згідно з ліцензійним договором №483К від 15.05.2018р. підтверджується актом від 11.06.208р. №ВРФУ-0000763 здачі-прийняття наданих послуг, проте доказів оплати за таке використання відповідачем не надано.

Щодо наданого розрахунку, то судом здійснено перевірку розрахунку та дати настання оплати за Ліцензійним Договором, яка з дати укладання цього договору становить 18.06.2019р.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається, 09.06.2019 між адвокатом Ільюшиним Олексієм Володимировичем, як адвокатом, та позивачем - Фізичною особою-підприємцем Кузнєцовим Олексієм Васильовичем, як клієнтом було укладено договір №ПД0906 про надання правової допомоги (далі - Договір, а.с. 88-91), відповідно до пункту 1.1 якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу в справі щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, в тому числі, але не обмежуючись: Національному антикорупційному бюро України, органах Національної поліції України, Прокуратурі, Слідчому управлінні Державної фіскальної служби України та інших структурних підрозділах Державної фіскальної служби України, Державній реєстраційній службі України та органах Міністерства юстиції, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з усіх питань цивільного, кримінального, адміністративного та господарського провадження, а також досудового слідства.

За змістом пункту 1.2 правова допомога полягає в: - зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів; - наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень щодо правових питань; - наданні необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо; - виконанні окремих доручень клієнта; - представництві інтересів клієнта в усіх судах, органах державної влади, Національному антикорупційному бюро України, органах Національної поліції України, Прокуратурі, Слідчому управлінні Державної фіскальної служби України та інших структурних підрозділах Державної фіскальної служби України, Державній реєстраційній службі України та органах Міністерства юстиції, підприємствах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з усіх питань пов`язаних із захистом прав та законних інтересів клієнта.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та укладений на строк - 1 календарний рік, який може бити продовжений сторонами шляхом укладання додаткової угоди (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату грошову винагороду за домовленістю, а в окремих передбачених законом випадках - відповідно до методики, затвердженої Кабінетом міністрів України; за кожним фактом надання клієнту правової допомоги сторони підписують акт про надані послуги відповідно до раніше узгоджених тарифів; вартість наданих адвокатом послуг визначається окремо додатковою угодою.

Згідно з акту наданих юридичних послуг від 10.09.2019р. №1а (а.с. 92), в червні 2019р. адвокатом було надано наступні послуги, а саме підготовка документів та подання до господарського суду позовної заяви про стягнення заборгованості за Ліцензійним Договором №483К про надання дозволу (права) на використання знаку для товарів і послуг з ТОВ «АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН», вартість якої склала 1 500 грн. 00 коп.

Як визначено у пункті 6.3 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження оплати послуг з надання правової допомоги за Договором в сумі 1 500 грн. 00 коп., позивач надав банківську виписку від 03.10.2019р. №5UV0MTJL2974TCOQ (а.с. 94-95), з якої не вбачається, що позивачем було здійснено оплати послуг з надання правової допомоги.

Отже, витрати пов`язані з наданням правової допомоги не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судового збору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати у розмірі 1 865 грн. 50коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Олексія Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН" (49114, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, буд. 59, ідентифікаційний код 41124475) про стягнення 5 788 грн. 81 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ПІ ДЖІ НАТС ПРОДАКШН" (49114, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, буд. 59, ідентифікаційний код 41124475) на користь Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Олексія Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 4 740 (чотири тисячі сімсот сорок) грн. 00 коп. - заборгованості, 422 (чотириста двадцять дві) грн. 18 коп. - пені, 320 (триста двадцять) грн. 68 коп. - інфляційних нарахувань, 138 (сто тридцять вісім) грн. 69 коп. - річних, 1 865 (одна тисяча вісімсот шістдесят п`ять) грн. 50 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України,

18.11.2019р.