ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" листопада 2019 р. Справа № 924/811/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремікс", Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зооветпром Україна", м. Хмельницький

про стягнення основного боргу в розмірі 83342,00 грн., 15553,61 грн. - пені, 7888,69 грн. - 18% річних, 1416,81 грн. - інфляції

Представники сторін:

від позивача: Пійнтійська Н.І. - згідно довіреності від 10.09.2019р.

від відповідача: не з`явився

Рішення виноситься 11.11.2019р., оскільки в судовому засіданні 22.10.2019р. та 29.10.2019р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача 83342,00 грн. основного боргу, 15553,61 грн. - пені, 7888,69 грн. - 18% річних, 1416,81 грн. - інфляції.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №134 від 27.05.2016р., на підставі якого товариством з обмеженою відповідальністю "Кремікс" поставлено відповідачу товар на загальну суму 118342,00 грн. Відповідачем зобов`язання щодо розрахунку за поставлений позивачем товар в терміни передбачені п. 7.1. договору проведено невчасно, тому останнім нараховано 15553,61 грн. - пені (нарахованої за період з 02.02.2019р. по 25.07.2019р.), 7888,69 грн. - 18% річних (нарахованих за період з 02.02.2019р. по 25.07.2019р.), 1416,81 грн. - інфляції (нарахованої за період квітень 2019р. - травень 2019р.) на суму основного боргу в розмірі 83342,00 грн. Позивач, керуючись ст.ст. 220, 224 ГК України, ст.ст. 241, 526, 530, 625 ЦК України, звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив.

Копії ухвал суду по даній справі від 08.08.2019р., від 23.08.2019р., від 16.09.2019р. та від 28.10.2019р. надіслані на його адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернуті до суду із зазначенням "вибули" та "за закінченням терміну зберігання".

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі представника відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

27.05.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Кремікс" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Зооветпром Україна" (покупець) укладено договір поставки №134, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити і поставити покупцю замінники молочних кормів, вітамінно-мінеральні суміші (премікси), білково-вітамінні добавки, комбікорм (товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна товару встановлюється в національній валюті України, є договірною і погоджується сторонами в заявці покупця і вказується постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Згідно п. 2.2. договору загальна сума договору становить підсумок вартості окремих партій товару, поставленого покупцю по видатковим накладним протягом строку дії цього договору.

Як передбачено п. 3.1. договору, асортимент та ціна товару погоджується сторонами шляхом прийняття до виконання постачальником заявок покупця і вказується у видаткових накладних.

У відповідності до умов п. 4.1. договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом окремими партіями на умовах СРТ фрахт/перевезення оплачено до місця призначення, вказаного покупцем в заявці на поставку товару (Інкотермс в редакції 2010р.).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що покупець повідомляє телефонним зв`язком та/або надсилає постачальнику факсимільним зв`язком або електронною поштою заявку на поставку партії товару. Заявка покупця повинна містити наступні відомості: найменування (асортимент) товару та його кількість; ціна товару; спосіб доставки; місце поставки товару (пункт призначення).

Поставка товару здійснюється протягом не більше трьох робочих днів з моменту виставлення рахунку-фактури. Постачальник повідомляє Покупця шляхом телефонного або факсимільного зв`язку про дату поставки Товару (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.7. договору одночасно з товаром постачальник повинен передати покупцю: видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; рахунок-фактуру; посвідчених про якість. Обмін між сторонами даного договору податковими накладними в електронному вигляді здійснюється через систему електронного документообігу M.E.Doc.

Згідно п. 7.1. договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару.

Як передбачено п. 8.4. договору, за кожен день прострочення платежу понад строк, передбачений п. 7.1. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

У відповідності до п. 8.5. договору якщо покупець прострочив виконання грошового зобов`язання, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також вісімнадцять процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення по оплаті.

Пунктом 12.9. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2018р. У разі, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати або змінити його, строк дії договору автоматично продовжується на 1 календарний рік.

На виконання умов договору поставки №134 від 27.05.2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар, а саме:

22.01.2019р. відповідачу було поставлено товар на суму 118342,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №212 від 22.01.2019р., довіреністю №3 від 14.01.2019р., товарно-транспортною накладною №Р212 від 22.01.2019р., рахунком на оплату №77 від 10.01.2019р.

Відповідачем проведено оплати за поставлений товар, що підтверджується банківськими виписками, а саме: від 07.03.2019р. на суму 10000,00 грн., від 15.03.2019р. на суму 10000,00 грн. від 22.03.2019р. на суму 10000,00 грн., від 29.03.2019р. на суму 5000,00 грн. Всього на суму 35000,00 грн.

Оскільки відповідач вчасно не розрахувався за поставлений товар, товариство з обмеженою відповідальністю "Кремікс" звернулося з позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача 83342,00 грн. основного боргу, 15553,61 грн. - пені, 7888,69 грн. - 18% річних, 1416,81 грн. - інфляції.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, господарські правовідносини між сторонами виникли з договору поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується поставка відповідачеві товару відповідно до договору поставки №134 від 27.05.2016р. на загальну суму 118342,00 грн. 22.01.2019р., що підтверджується видатковою накладною №212 від 22.01.2019р., довіреністю №3 від 14.01.2019р., товарно-транспортною накладною №Р212 від 22.01.2019р., рахунком на оплату №77 від 10.01.2019р.

Сторони у п. 7.1. договору погодили, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідачем лише частково виконано свої зобов`язання з оплати товару на суму 35000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. Доказів оплати 83342,00 грн. боргу матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 83342,00 грн. основної заборгованості за договором поставки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 15553,61 грн. - пені, 7888,69 грн. - 18% річних, 1416,81 грн. - інфляції (інфляційних втрат).

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони у п. 8.4. договору передбачили, що за кожен день прострочення платежу понад строк, передбачений п. 7.1. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

Відтак, суд, здійснивши перерахунок пені у системі "Законодавство", прийшов до висновку, що позивач правомірно нарахував 15553,61 грн. пені за період з 02.02.2019р. по 25.07.2019р. з врахуванням здійснених відповідачем проплат, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 15553,61 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами пов`язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов`язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

У відповідності до п. 8.5. договору якщо покупець прострочив виконання грошового зобов`язання, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також вісімнадцять процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення по оплаті.

Суд, здійснивши перерахунок 18% річних у системі "Законодавство", прийшов до висновку, що позивач правомірно нарахував 7888,69 грн. 18% річних за період з 02.02.2019р. по 25.07.2019р. з врахуванням здійснених відповідачем проплат, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 7888,69 грн. 18% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", суд прийшов до висновку, що позивач правомірно нарахував 1416,81 грн. - інфляції за період квітень 2019р. - травень 2019р., а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 1416,81 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 4 даного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою статті 4 даного Закону встановлено розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1921 гривні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача в розмірі 1921,00 грн. з врахуванням положень Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зооветпром Україна" (м. Хмельницький, вул. Толбухіна, буд. 1, код 40173700) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремікс" (Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане, вул. Польовий стан, буд. 1, код 30748505) 83342,00 грн. (вісімдесят три тисячі триста сорок дві гривні 00 коп.) основного боргу, 15553,61 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 61 коп.) пені, 7888,69 грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень 69 коп.) 18% річних, 1416,81 грн. (одна тисяча чотириста шістнадцять гривень 81 коп.) інфляції (інфляційних втрат), 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Повний текст складено 12.11.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 в матеріали,

2, 3 позивачу (39701, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане, вул. Польовий стан, буд. 1; 39631, Полтавська область, м. Кременчук, а/с 30) - рек. з повід.

4 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, буд. 1) - рек. з повід.