ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"18" листопада 2019 р. Справа № 924/857/19

м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судового засідання № 337 справу
за позовом заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Красилівської міської ради, м. Красилів Хмельницької області
до 1. Красилівської житлово-експлуатаційної контори, м. Красилів Хмельницької області
2. Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан", м. Хмельницький
про визнання недійсним договору,

Представники сторін:
позивача: не з`явився;
відповідача 1: не з`явився;
відповідача 2: не з`явився;
прокуратури: Коломий О.Є.

Процесуальні дії по справі.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.08.2019р. відкрито провадження у справі № 924/857/19 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 07.10.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/857/19 на 30 днів.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Красилівської міської ради, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оптової поставки № 61/18 від 02.01.2018р., укладений між Красилівською житлово-експлуатаційною конторою та приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан". В обґрунтування позову прокурор зазначає, зокрема, що в порушення вимог ст.ст. 650, 669 Цивільного кодексу України ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України у договорі оптової поставки ПММ № 61/18 від 02.01.2018р. не визначено кількість товару, ціну за одиницю товару, що є предметом договору, загальну суму договору. Як зазначено у позовній заяві, згідно інформації Красилівської житлово-експлуатаційної контори впродовж 2018 року продавцем, приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан", поставлено, а Красилівською ЖЕК отримано та оплачено товар за договором від 02.01.2018р. на загальну суму 2798674,10 грн., а впродовж січня - квітня 2019 року 826623,00 грн. Таким чином, на думку прокурора, спірний договір виконується сторонами, що виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 ГК України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Вказане свідчить про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, тому слід розглядати по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.
Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Позивач в судове засідання не з`явився, причин суду не повідомив.
Представником Красилівської житлово-експлуатаційної контори надано суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, зокрема, що згідно п. 2.2. укладеного між відповідачами договору вказано, що ціна, асортимент та кількість товару вказуються у рахунках, накладних та (або) специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Саме у накладних, копії яких додані до матеріалів справи, вказується ціна товару, його кількість. Також у відзиві зазначено, що Красилівською житлово-експлуатаційною конторою ведеться робота над проектом тендерної документації для оголошення процедури закупівлі паливно-мастильних матеріалів шляхом відкритих торгів. Оскільки діяльність житлово-експлуатаційної контори неможлива без постійного постачання палива, договір поставки з приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" буде розірвано одночасно з укладанням договору з переможцем тендеру. Також відповідачем 1 звернуто увагу на те, що протоколом від 04.09.2019р. № 8 засідання тендерного комітету Красилівської ЖЕК було вирішено, зокрема, затвердити тендерну документацію на закупівлю дизельного палива, оприлюднити оголошення про проведення процедури відкритих торгів на закупівлю бензину та дизельного палива. Крім того, зазначено, що заступнику керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури була направлена пропозиція про укладання мирової угоди з пропозицією оплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви на користь прокуратури Хмельницької області та розірвання договору від 02.01.2018р., укладеного з приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан", після визначення переможця за тендером. Враховуючи вищевикладене, відповідач 1 просить суд позов в частині сплати судового збору на користь прокуратури Хмельницької області задовольнити, а в частині розірвання договору поставки від 02.01.2018р. відмовити.
Представник відповідача 2 у відзиві від 27.09.2019р. проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, зокрема, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору поставки (кількості товару, ціни за одиницю товару, загальної суми договору) про що свідчать накладні від 21.11.2018р. та від 14.03.2019р. Окрім того, відповідач 2, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005р.), вважає, що прокурор не довів виключність даного випадку представляти інтереси держави в суді, які прямо передбачені законом. При цьому, прокурор не обґрунтував, не довів (не надав докази), які збитки державі завдано укладенням спірного договору та в чому є порушення інтересів держави. Також, як вказує відповідач 2 у відзиві, прокурор не надав доказів, на яких правових підставах Красилівська міська рада контролює відповідача 1 та чому повинна контролювати останнього й подавати позов про визнання недійсним спірного договору, зважаючи на те, що Красилівська ЖЕК є самостійною юридичною особою. Разом з тим, приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" вважає, посилаючись на п. 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правовчинів (господарських договорів) недійсними", що прокурор вибрав невірний спосіб захисту у справі, оскільки не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. При цьому, якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з ч. 2 ст. 236 ЦК України можливість настання таких прав та обов`язків у майбутньому припиняються.
У додаткових поясненнях від 01.11.2019р. представником приватного малого виробничого комерційного підприємства "Лан" наголошено на тому, що підприємство не визнає позовні вимоги першого заступника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Красилівської міської ради, оскільки прокурор не має правових підстав для подання позову. При цьому, представник відповідача посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у справі № 927/246/18.
Представники відповідачів в судові засідання не з`явилися, причин суду не повідомили.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Рішенням Красилівської міської ради Хмельницької області від 27.12.2013р. № 4 затверджено Статут Красилівської житлово-експлуатаційної контори (нова редакція), відповідно до п. 1.4. якого засновником підприємства є Красилівська міська рада Хмельницької області.
Відповідно до п. 3.2. Статуту вищим органом управління підприємством є його засновник Красилівська міська рада Хмельницької області.
Згідно п. 5.3. Статуту джерелами формування майна підприємства є, зокрема, грошові і матеріальні внески засновника.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 18.07.2019р. Красилівська житлово-експлуатаційна контора зареєстрована за адресою: Хмельницька область, Красилівський район, м. Красилів, вул. Щаслива, 9, ідентифікаційний код 03356200.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 18.07.2019р. приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" зареєстроване за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Грушевського, 99, кім. 106, ідентифікаційний код 14148278.
02.01.2018р. між приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" (продавець) та Красилівською житлово-експлуатаційною конторою (покупець) укладено договір оптової поставки ПММ № 61/18, п. 1.1. якого визначено, що відповідно до умов цього договору продавець зобов`язується передати покупцеві паливно-мастильні матеріали, а саме: бензин А-95, А-92, А80/76, дизельне паливо, скраплений газ, мастила та оливи (товар), а покупець зобов`язується отримати та повністю оплатити вартість (ціну) товару, в кількості, асортименті та вартістю, що зазначаються у накладних, які додаються.
Відповідно до п. 1.2. договору за цим договором продавець передає товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.
Згідно п. 1.3. договору цей договір є договором оптової поставки. Якщо товар буде відповідно до п. 4.3. договору передаватись покупцеві безпосередньо на автозаправочних станціях продавця, це не буде рахуватись роздрібним продажем товару, оскільки відповідно до п. 2.2. договору покупець використовує цей придбаний товар для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.
Як передбачено п. 2.1. договору, ціна (вартість) товару за цим договором визначається та встановлюється продавцем з урахуванням ринкових цін на відповідні види паливно-мастильних матеріалів.
Пунктом 2.2. договору визначено, що ціна, асортимент та кількість товару вказується у рахунках, накладних та (або) специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.
Покупець зобов`язується сплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару, якщо інше не передбачено сторонами (п. 2.3. договору).
Умовами п. 2.4. договору передбачено, що якщо товар поставляється на умовах наступної оплати, покупець зобов`язаний здійснити оплату за отриманий товар не пізніше 2 (двох) банківських днів з дати отримання товару.
Відповідно до п. 2.5. договору за погодженням сторін оплата товару за даним договором може проводитися в будь-якій формі розрахунків, що не суперечить чинному законодавству України.
Згідно п. 2.6. договору у разі здійснення продавцем постачання товару, постачання якого має безперервний перебіг або ритмічний характер при постійних зв`язках із покупцем, покупцю може бути виписана останнім днем місяця заведена податкова накладна одна за місяць. При цьому до зведеної податкової накладної обов`язково додається реєстр товаротранспортних накладних чи інших відповідних супровідних документів, згідно з якими здійснюється постачання товару (відповідно до п. 6.1., п. 15 наказу Міністерства фінансів України) від 01.11.2011р. № 1379 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної").
Як передбачено п. 2.7. договору, звірка розрахунків за товар проводиться продавцем щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Акт звірки взаємних розрахунків направляється продавцем на підпис покупцеві. В строк до 15 числа того ж місяця покупець зобов`язаний повернути підписаний ним акт звірки взаємних розрахунків продавцеві або, при наявності заперечень, в цей же строк направити продавцеві зустрічний акт звірки взаємних розрахунків або свого уповноваженого представника зі всіма необхідними бухгалтерськими документами для підтвердження розрахунків. Якщо покупець не провертає підписаний ним акт звірки взаємних розрахунків, або не направляє зустрічний акт звірки взаємних розрахунків, або свого представника для врегулювання розбіжностей, акт звірки взаємних розрахунків вважається прийнятим покупцем в редакції продавця.
Особами, що уповноважені на підписання акту звірки взаємних розрахунків, є особи, що здійснюють бухгалтерський облік сторін за даним договором. Сторони визнають, що акт звірки взаємних розрахунків, підписаний особами, що здійснюють бухгалтерський облік сторін за даним договором є бухгалтерським документом, який підтверджує фактичні фінансові зобов`язання сторін (п. 2.8. договору).
Відповідно до п. 4.1. договору поставка товару може здійснюватись автотранспортом продавця шляхом транспортування товару до місця передачі його покупцеві. У такому разі вартість транспортування (доставки) товару включається продавцем у ціну товару або продавцем виставляється покупцю окремий рахунок за транспортні послуги.
Згідно п. 4.2. договору поставка товару може здійснюватися шляхом самовивозу товару покупцем власним автотранспортом.
Як передбачено п. 4.3. договору, за домовленістю сторін передача товару може здійснюватися по талонам безпосередньо на автозаправочних станціях продавця.
У п. 4.4. договору сторони домовилися, що у випадку поставки товару відповідно до п. 4.1., 4.2. даного договору, покупцеві, після оплати вартості товару, надається термін строком у 3 (три) календарних дня на відгрузку (самовивіз) товару або на узгодження місця доставки та передачі товару.
Пунктом 4.6. договору визначено, що поставка товару здійснюється лише за умови оформлення усіх необхідних супровідних документів відповідно до вимог чинного законодавства України.
Приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затверджена Наказом № 281/171/578/155 від 20.05.2008р., зареєстрована в Міністерстві юстиції 02.09.2008р. за № 805/15496) (п. 4.7. договору).
Відповідно до п.п. 8.1., 8.2. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року, а в частині взаєморозрахунків до їхнього повного завершення. Закінчення терміну дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Договір може бути розірваний до закінчення строку його дії за письмовою згодою сторін. При цьому сторона, що виступає ініціатором розірвання договору, повинна повідомити іншу сторону про свій намір розірвати договір не пізніше ніж за один місяць. Даний договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.
Договір підписаний представниками сторін, скріплений печатками.
Заступник керівника місцевої прокуратури звернувся листом від 10.07.2019р. до Красилівського міського голови про надання інформації щодо обсягів коштів, які виділялись Красилівській житлово-експлуатаційній конторі упродовж 2018-2019 років із місцевого бюджету, у тому числі в рамках місцевих програм розвитку міста, на забезпечення господарської діяльності підприємства, а також повідомити, чи будуть вживатись Красилівською міською радою заходи до усунення вищевказаних порушень законодавства у діяльності КП "Красилівська житлово-експлуатаційна контора".
У листі від 17.07.2019р. Красилівською міською радою повідомлено заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, що у 2018 році із місцевого бюджету Красилівській житлово-експлуатаційній конторі при укладанні договорів на закупівлю паливно-мастильних матеріалів із приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" та товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" виділено 3600,0 тис. грн., у 2019 році 2500,0 тис. грн. для здійснення господарської діяльності у сфері надання житлово-комунальних послуг. Також зазначено, що за інформацією Красилівської житлово-експлуатаційної контори, моторизована техніка використовується сезонно, у підприємства відсутня матеріальна база для зберігання великих об`ємів пального, точні обсяги необхідних для роботи техніки паливно-мастильних ресурсів невідомі, тому договори укладались, враховуючи можливість отримання матеріалів по мірі необхідності. Оплата наданого товару здійснювалась частинами по мірі наявності у підприємства вільних коштів.
Згідно листа виконкому Красилівської міської ради від 06.05.2019р. № 146, адресованого заступнику керівника Старокостянтнівської місцевої прокуратури, повідомлено про те, що закупівля паливно-мастильних матеріалів здійснювалась в слідуючих постачальників: 2018 рік, ТОВ "Лівайн Торг" на суму 339357,50 грн. згідно договору від 13.02.2018р. № Т149-00019, приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" на суму 2798674,10 грн. згідно договору від 02.01.2018р. № 61/18; 2019 рік, ТОВ "Лівайн Торг" на суму 56925,00 грн. згідно договору від 13.02.2018р. № Т149-00019, приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" на суму 826623,00 грн. згідно договору від 02.01.2018р. № 61/18.
Заступником керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури надіслано Красилівській міській раді повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, зважаючи на те, що спірний договір оптової поставки ПММ між Красилівською житлово-експлуатаційною конторою та приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" укладено з порушенням вимог ст.ст. 650, 669 ЦК України, ст.ст. 179, 180 ГК України, а тому наявні достатні правові підстави для визнання договору недійсним.
Згідно, наданої в підтвердження виконання договору, видаткової накладної № КРА654 від 21.11.2018р. приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" передало Красилівській житлово-експлуатаційній конторі товар (дизельне пальне, бензин моторний) на загальну суму 75980,00 грн.
Згідно, наданої в підтвердження виконання договору, видаткової накладної № КРА117 від 14.03.2019р. приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" передало Красилівській житлово-експлуатаційній конторі товар на суму 1480,00 грн.
Заступник керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури звернувся із листом від 04.07.2019р. до начальника Красилівської житлово-експлуатаційної контори з проханням повідомити про те, чи застосовувалися при укладені договорів від 02.01.2018р. та від 13.02.2018р. процедури закупівель, визначені Законом України "Про публічні закупівлі", ціну за одиницю товару, за якою здійснювалася закупівля товарів згідно вищевказаних договорів, обсяг придбаного (оплаченого) товару, умови поставки товару, надавши при цьому завірені належним чином копії накладних на товар, придбаного згідно згаданих договорів, а також статуту підприємства.
На вказаний лист Красилівською житлово-експлуатаційною конторою повідомлено прокуратуру (лист від 05.07.2019р.), що в тих випадках, коли вид палива є затребуваним та використовується у порівняно значних кількостях, закупівля його у великих об`ємах неможлива, оскільки у Красилівської ЖЕК відсутня матеріальна база для його зберігання у відповідності до вимог та правил технічної безпеки. Протягом 2018-2019 рр. Красилівською житлово-експлуатаційною конторою здійснювалися закупки паливно-мастильних матеріалів згідно укладених договорів поставки з приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" та ТОВ "Лівайн Торг". Крім того, зазначено, що, оскільки точні цифри необхідних об`ємів ПММ для ефективного та безперебійного функціонування використовуваної техніки невідомі, договори з вищевказаними контрагентами укладались, враховуючи можливість отримання матеріалів по мірі необхідності. Оплата наданого товару здійснювалась частинами по мірі наявності у комунального підприємства вільних коштів. Для укладення вищевказаних договорів процедури закупівель, визначені Законом України "Про публічні закупівлі", не застосовувались.
Листом від 15.08.2019р. Красилівською житлово-експлуатаційною конторою повідомлено заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, що Красилівською ЖЕК ведеться робота над проектом тендерної документації для оголошення процедури закупівлі паливно-мастильних матеріалів шляхом відкритих торгів.
Відповідно до протоколу № 8 від 04.09.2019р. засідання тендерного комітету про затвердження тендерної документації вирішено: затвердити тендерну документацію на закупівлю ДК 021:20-3 (бензин А-92; А-95); ДК 021:20-9 Дизельне паливо; оприлюднити оголошення про проведення процедури відкритих торгів на закупівлю ДК 021:20-3 (бензин А-92; А-95); ДК 021:20-9 Дизельне паливо та тендерну документацію через авторизований електронний майданчик на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом семи календарних днів.
У листі від 04.09.2019р № 342, адресованого заступнику керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, Красилівською житлово-експлуатаційною конторою запропоновано укласти мирову угоду на наступних засадах: Красилівською ЖЕК буде сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 1921,00 грн. на користь прокуратури Хмельницької області; договір поставки ПММ від 02.01.2018р. № 61/18, укладений між Красилівською ЖЕК та приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" буде розірвано одночасно з укладанням договору з переможцем тендеру.
Прокурор, вважаючи, що оскаржуваний договір суперечить чинному законодавству, звернувся в інтересах позивача з даним позовом до суду.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту права встановлені статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору в даній справі є вимога про визнання недійсним договору поставки ПММ № 61/18 від 02.01.2018р., укладеного між приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" (продавець) та Красилівською житлово-експлуатаційною конторою (покупець), з підстав недотримання сторонами істотних умов договору.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ст. 638 ЦК України вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч.ч. 3-5 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.
Згідно зі ст. 712 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Статтею 669 ЦК України унормовано, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 ЦК України). Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ч. 4 ст. 632 ЦК України).
Згідно ст.ст. 179, 180 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначена родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як встановлено судом, відповідно до п. 1.1. оспорюваного договору відповідачами визначено, що відповідно до умов цього договору продавець зобов`язується передати покупцеві паливно-мастильні матеріали, а саме: бензин А-95, А-92, А80/76, дизельне паливо, скраплений газ, мастила та оливи (товар), а покупець зобов`язується отримати та повністю оплатити вартість (ціну) товару, в кількості, асортименті та вартістю, що зазначаються у накладних, які додаються. У пункті 2.2. договору встановлено, що ціна, асортимент та кількість товару вказується у рахунках, накладних та (або) специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.
З наведених пунктів договору вбачається, що відповідачі при здійсненні закупівлі паливно-мастильних матеріалів у спірному договорі не визначили конкретний предмет закупівлі, як і не визначили асортимент, кількість та ціну самого товару.
Відповідач 2 звертає увагу, що у договорі відповідачі погодили, що найменування, асортимент, кількість та ціна товару, які є предметом договору, визначаються, зокрема, і у накладних, тобто у первинних документах.
Проте, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до статті 9 вказаного вище Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, накладні містять інформацію про отримання/передачу товарів і як первинні бухгалтерські документи лише підтверджують саме належне виконання договірних зобов`язань, в тому числі щодо передачі товару, однак дані накладні не є свідченням заздалегідь узгодження між сторонами правочину кількості товару та його ціни.
З огляду на викладене, надані відповідачем 2 до матеріалів справи накладні підтверджують існування між відповідачами господарських відносин щодо поставки, однак не можуть спростовувати встановленого судом факту відсутності у договорі оптової поставки ПММ №61/18 від 02.01.2018 р. істотних умов, а саме загальної кількості товару, ціну за одиницю товару на момент його укладення, якості товару, тощо.
Вищенаведене спростовує позицію відповідача 2, викладену у відзиві, щодо досягнення сторонами договору в належній формі згоди з усіх істотних умов договору поставки, з посиланням на наявні в матеріалах справи накладні. При цьому враховується, що ціна за товар (з огляду на зміст накладних), протягом виконання спірного договору, не була сталою, а постійно змінювалась, що в свою чергу виключає можливість застосування п. 4 ст. 632 ЦК України.
Разом з тим, фактичне виконання спірного договору підтверджується листом № 146 від 06.05.2019р., а також позиціями відповідачів у справі, що викладені у їх відзивах.
Відповідно, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (п. 22 постанови Верховного Суду від 11.10.2018р. у справі № 922/189/18). Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний правочин фактично було укладено, тому слід розглядати по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.
Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015р. у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016р. у справі № 914/4540/14.
Зважаючи, що договір оптової поставки ПММ №61/18 від 02.01.2018 р. виконувався, суд погоджується з позицією прокурора, щодо можливого звернення з вимогою про визнання даного договору недійсним, як одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що укладений між відповідачами договір поставки не містить всіх необхідних істотних умов, а тому суперечить вимогам законодавства щодо договорів поставки (купівлі-продажу), та, відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору недійсним.
Окрім того, судом звертається увага, що укладення між відповідачами спірного договору на поставку товару за відсутності визначеного конкретного предмета закупівлі також суперечить вимогам Закону України "Про публічні закупівлі".
Так, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлюються Законом України "Про публічні закупівлі" (надалі - Закон).
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до ст. 1 Закону замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак, зокрема, юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.
Як слідує з положень статуту Красилівської житлово-експлуатаційної контори, засновником підприємства є Красилівська міська рада Хмельницької області (п. 1.4. Статуту). Вищим органом управління підприємством є його засновник Красилівська міська рада Хмельницької області (п. 3.2. Статуту). Джерелами формування майна Красилівської житлово-експлуатаційної контори є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновника. Для здійснення господарської діяльності підприємства створюється Статутний фонд у розмірі 224469500,00 грн. (п. 4.1. Статуту).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.08.2019р. № засновником Красилівської житлово-експлуатаційної контори є Красилівська міська рада Хмельницької області, розмір внеску до статутного складає 224469500,00 грн.
Таким чином, засновником відповідача 1, який вніс 100% розміру статутного капіталу, а також органом управління відповідача 1 є Красилівська міська рада.
Відповідно до ст. 8 ГК України держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання. Рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування з фінансових питань, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, а також з адміністративних та інших відносин управління, крім організаційно-господарських, в яких орган державної влади або орган місцевого самоврядування є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, приймаються від імені цього органу і в межах його владних повноважень. Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 5 ст. 24 ГК України унормовано, що управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки діяльності суб`єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки, на підставах, у межах і порядку, визначених законом.
Суд, враховуючи можливість фінансування відповідача 1 коштами місцевого бюджету та наявність інших ознак, передбачених ст. 1 Закону для визначення поняття замовника, приходить до висновку про те, що відповідач 1 є замовником у розумінні Закону України "Про публічні закупівлі" і має здійснювати закупівлі товарів, робіт, послуг з дотриманням вимог цього Закону, керуючись визначеними у ньому вартісними межами. Будь-яких беззаперечних доказів, які би підтверджували здійснення закупівель за оскарженим договором саме за кошти, отримані від здійснення господарської діяльності, суду не подано.
Судом встановлено, виходячи зі змісту договору оптової поставки паливно-мастильних матеріалів № 61/18 від 02.01.2018р., що в останньому не визначено предмет кількість товару, ціну за одиницю товару, загальну суму договору.
Статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Предметом закупівлі є товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом. Товарами, в свою чергу, є продукція, об`єкти будь-якого виду та призначення, у тому числі сировина, вироби, устаткування, технології, предмети у твердому, рідкому і газоподібному стані, а також послуги, пов`язані з постачанням таких товарів, якщо вартість таких послуг не перевищує вартості самих товарів.
Відповідно до п. 1, п. 3 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. № 459, до одного із основних завдань Мінекономрозвитку віднесено забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері державних та публічних закупівель.
Згідно з п. 4 Положення Мінекономрозвитку України відповідно до покладених на нього завдань останнє формує та реалізовує державну політику у сфері державних закупівель, зокрема, розробляє та затверджує відповідні нормативно-правові акти та інше.
Отже, органом, уповноваженим державою розробляти та затверджувати відповідні нормативно-правові акти у сфері державних закупівель, є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.
Саме цим уповноваженим органом розроблений "Єдиний закупівельний словник" ДК 021:2015 (далі ЄЗС), затверджений наказом № 1749 від 23.12.2015, як національний класифікатор, призначений для стандартизації опису в договорах (контрактах) предмета державних закупівель, забезпечування більшої прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, створювання ефективного конкурентного середовища у сфері державних закупівель, а також підтримування участі вітчизняних суб`єктів господарювання у торгах за межами України.
Саме ЄЗС установлює коди та назви продукції та послуг, що можуть бути предметом закупівель.
Як передбачено ч. 5 ст. 259 ГК України складовою частиною національної системи класифікації є національні класифікатори. Національні класифікатори та процедури їх розроблення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.
Відповідно до Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 року № 454 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону та на основі Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457, за показником п`ятого знака із зазначенням у дужках предмета закупівлі відповідно до показників третьої п`ятої цифр основного словника національного класифікатора України ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник, а також конкретної назви товару чи послуги.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що цей Закон застосовується, зокрема, до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень. Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.
Судом встановлено, що згідно листа виконкому Красилівської міської ради від 06.05.2019р. № 146, адресованого заступнику керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, повідомлено про те, що закупівля паливно-мастильних матеріалів здійснювалась в постачальника приватного малого виробничо-комерційне підприємство "Лан": 2018 рік, на суму 2798674,10 грн. згідно договору від 02.01.2018р. № 61/18; 2019 рік, на суму 826623,00 грн. згідно договору від 02.01.2018р. № 61/18. Вказаний факт не заперечується відповідачами.
Таким чином, за оспорюваним договором здійснено закупівлю паливно-мастильних матеріалів у 2018-2019 роках на суми, що перевищують суму, визначену в частині 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі".
У свою чергу, стаття 3 Закону України "Про публічні закупівлі" до принципів закупівлі відносить: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Частина 2 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" роз`яснює, що під недискримінацією учасників слід розуміти і те, що замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом.
Згідно з ч. 7 ст. 2 Закону України „Про публічні закупівлі забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.
Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 3 ст. 36 Закону України „Про публічні закупівлі).
Таким чином, оспорюваний договір укладено без проведення процедури закупівлі, передбаченої Законом України "Про публічні закупівлі", чим порушено вимоги вказаного Закону.
Окрім того, статтею 4 Закону України „Про публічні закупівлі передбачено обов`язок здійснення закупівель відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом п`яти днів з дня їх затвердження.
Згідно п.п. 3, 4, 6, 7 Форми річного плану закупівель, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.03.2016р. № 490 „Про затвердження форм документів у сфері публічних закупівель, обов`язково зазначається: конкретна назва предмета закупівлі; коди та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі (за наявності); розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі; процедура закупівлі.
Проте, суду не подано доказів на підтвердження того, що Красилівською житлово-експлуатаційною конторою було заплановано проведення даних закупівель у річному плані, у додатку до річного плану, а також відсутні докази оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу (www.prozoro.gov.ua) електронних документів (плану закупівель, додатку до річного плану та змін до них), які б підтверджували планування Красилівською житлово-експлуатаційною конторою закупівель продукції, яка є предметом спірних договорів.
Наведені вище порушення, а саме: проведення закупівлі без її попереднього планування, з оприлюдненням відповідного плану на веб-порталі повноважного органу, та не зазначення конкретного предмета закупівлі у відповідності з пунктом 1 розділу ІІ Порядку визначення предмета закупівлі в оспорюваному договорі, свідчить про недотримання принципів закупівлі, визначених ст. 3 Закону „Про публічні закупівлі", зокрема, відкритості і прозорості закупівель, недискримінації учасників.
Таким чином, оспорюваний договір суперечать положенням Закону України "Про публічні закупівлі", а саме статтям 2, 3, 4, 12, пункту 1 розділу ІІ Порядку визначення предмета закупівлі, та, відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання договору недійсним.
Доводи відповідача 2 щодо відсутності у прокурора правових підстав для подачі позову у даній справі, оскільки останнім не надано доказів розміру завданих збитків державі укладенням спірного договору та необґрунтовано порушення інтересів держави судом вважаються безпідставними, оскільки сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо усунення порушень в діяльності Красилівської житлово-експлуатаційної контори при придбанні паливно-мастильних матеріалів за кошти місцевого бюджету у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Окрім того, судом звертається увага, що неналежне викання своїх повноваження щодо усунення порушень в діяльності Красилівської житлово-експлуатаційної контори органом місцевого самоврядування прослідковується у листі від 17.07.2019р. № 2204/08-10/10, де Красилівською міською радою зазначено про те, що заходи з усунення порушень в діяльності Красилівської ЖЕК при придбанні паливно-мастильних матеріалів з боку ради вживатися не будуть.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).
Аналогічні висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019р. по справі № 903/129/18.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 587/430/16-ц.
За наведеного у позові змісту суспільного інтересу, наведених доводів щодо обставин вчинення порушення відповідачами вимог законодавства та з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 587/430/16-ц від 26.06.2019р., суд зазначає, що прокурор довів наявність підстав для звернення із позовною заявою в особі органу місцевого самоврядування.
Таким чином, з огляду на викладене, суд не погоджується і вважає необґрунтованими висновки представника відповідача 2, викладені у відзиві та додаткових поясненнях, про те, що у даному випадку прокурором не доведено неналежного виконання Красилівською міською радою своїх обов`язків і наявності підстав для звернення прокурором до суду в особі ради.
Стосовно доводів відповідача 2 про те, що прокурор обрав невірний спосіб захисту суд зазначає наступне.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Відповідно до викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018р. по справі № 905/1227/17 правової позиції: "вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин".
Враховуючи, що спірний договір поставки № 61/18 від 02.01.2018р. укладений з порушенням вимог чинного законодавства, вимоги прокурора про визнання такого договору недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищезазначені положення законодавства, встановлені судом факти та обставини справи, суд вважає заявлені прокурором позовні вимоги обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами.
У зв`язку із задоволенням позову судові витрати по сплаті судового збору згідно з ст. 129 ГПК України покладаються на відповідачів у рівних частинах.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Красилівської міської ради, м. Красилів Хмельницької області до 1. Красилівської житлово-експлуатаційної контори, м. Красилів Хмельницької області 2. Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан", м. Хмельницький про визнання недійсним договору, задовольнити.

Визнати недійсним договір оптової поставки паливно-мастильних матеріалів № 61/18 від 02.01.2018р., який укладений між приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" та Красилівською житлово-експлуатаційною конторою.

Стягнути з Красилівської житлово-експлуатаційної контори (Хмельницька область, Красилівський район, м. Красилів, вул. Щаслива, 9, ідентифікаційний код 03356200) на користь прокуратури Хмельницької області (Хмельницька область, м. Хмельницький, провул. Військоматський, буд. 3, ідентифікаційний код 02911102) 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 коп.) витрат зі сплати судового збору.
Видати наказ.

Стягнути з приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" (Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Грушевського, 99, кім. 106, ідентифікаційний код 14148278) на користь прокуратури Хмельницької області (Хмельницька область, м. Хмельницький, провул. Військоматський, буд. 3, ідентифікаційний код 02911102) 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 коп.) витрат зі сплати судового збору.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.11.2019 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 6 прим.:
1 - до справи;
2 - позивачу (31000, м. Красилів, Хмельницька обл., Площа Незалежності, 2);
3 - відповідачу 1 (31000, м. Красилів, вул. Щаслива, 9);
4 - відповідачу 2 (29000,м. Хмельницький, вул. Грушевського, 99, кім. 106);
5 - Старокостянтинівській місцевій прокуратурі (31000, м. Красилів, вул. Театральна, 4);
6 - прокуратурі Хмельницької області (29000, м. Хмельницький, провул. Військоматський, 3).
Всім рекомендованим з повідомленням.