РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2019Справа № 910/11820/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 1.134.895,98 грн

суддя Сівакова В.В.

секретар судових засідань Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Галай О.О., ордер серії АІ № 1007905 від 01.10.2019

від відповідача Митяй Л.А., адвокат за довіреністю № 06-5/413 від 17.09.2019

Суть спору :

30.08.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 1.134.895,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 52.18-416 від 12.09.2018 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1.064.862,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Умовами п. 6.1 договору встановлено, що розрахунки за проставлений товар здійснюються відповідачем протягом 60 робочих днів з дати підписання видаткових накладних на фактично поставлену окрему партію товару. Оскільки відповідачем свої зобов`язання по оплаті виконано не повністю та не своєчасно, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 1.134.895,98 грн, з яких 940.832,00 грн основного боргу, 149.128,00 грн пені, 31.258,39 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 13.677,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 відкрито провадження у справі № 910/11820/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.10.2019.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.09.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 528 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.09.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 06.09.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 11.09.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 528, а отже відповідач мав подати відзив до 26.09.2019 включно.

27.09.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем здійснено невірний розрахунок інфляційних втрат, оскільки застосовано невірний індекс інфляції, а також мало місце дефляції. За розрахунками відповідача інфляційні втрати складають 20.605,28 грн. Відповідач також заперечує проти стягнення витрат позивача на правову допомогу в розмірі 25.000,00 грн, оскільки не подано детального опису наданих послуг та доказів їх понесення в розмірі 25.000,00 грн.

01.10.2019 відповідачем до суду подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме докази часткової сплати боргу в розмірі 28.160,00 грн.

01.10.2019 позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 912.672,00 грн основного боргу, 149.128,00 грн пені, 31.258,39 грн інфляційних втрат та 13.677,59 грн - 3% річних.

В підготовчому засіданні 01.10.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 08.10.2019.

02.10.2019 позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 912.672,00 грн основного боргу, 149.128,00 грн пені, 12.290,90 грн інфляційних втрат та 13.677,59 грн - 3% річних.

02.10.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, відповідно до якої погоджується з тим, що позивачем здійснено невірний розрахунок інфляційних втрат. Позивач вважає заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу передчасними, оскільки сума в розмірі 25.000,00 є орієнтованою.

08.10.2019 позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 892.672,00 грн основного боргу, 149.128,00 грн пені, 12.290,90 грн інфляційних втрат та 13.677,59 грн - 3% річних.

В підготовчому засіданні 08.10.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.11.2019.

Позивач в судовому засіданні 05.11.2019 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 05.11.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 05.11.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством «Київпастранс» (покупець, відповідач) було укладено договір № 52.18-416 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю «Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів» код 34320000-6 за ДК 021:2015 (фільтри для очистки оливи до автобусів типу ЛАЗ)(Лот № 1 - фільтри для очистки оливи до автобусів типу ЛАЗ), далі - товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до даного договору та є його невід`ємною частиною.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оплату отриманого товару повністю не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 892.672,00 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано 149.128,00 грн пені, 12.290,90 грн інфляційних втрат та 13.677,59 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 11.1 договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 3.1 договору сума цього договору визначається згідно з специфікацією (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 3.321.552,00 грн разом з ПДВ.

Згідно специфікації товару (додаток № 1) постачальник має поставити відповідачу наступний товар:

1. фільтр масляний DELSA у кількості60 шт,

2. картридж вологовідділювача DRY3001 DELSA у кількості 20 шт,

3. фільтр повітряний Е117L HENGST у кількості 1000 шт,

4. фільтр масляний Е161Н01D28 HENGST у кількості 1866 шт,

5. фільтр паливний Е52КРD36 HENGST у кількості 1866 шт,

6. фільтр паливний Е11S04D132 HENGST у кількості 164 шт,

7. фільтр паливний Н701WN HENGST у кількості 164 шт,

8. фільтр масляний Е865НD363 HENGST у кількості 338 шт.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1.064.862,00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін

№ 33527 від 16.10.2018 на суму 84.360,00 грн,

№ 33807 від 17.10.2018 на суму 43.020,00 грн,

№ 34715 від 30.10.2018 на суму 17.208,00 грн,

№ 35714 від 30.10.2018 на суму 18.642,00 грн,

№ 35715 від 30.10.2018 на суму 18.642,00 грн,

№ 38502 від 21.11.2018 на суму 32.724,00 грн,

№ 40529 від 07.12.2018 на суму 18.000,00 грн,

№ 40542 від 07.12.2018 на суму 18.642,00 грн,

№ 40556 від 07.12.2018 на суму 12.120,00 грн,

№ 40832 від 07.12.2018 на суму 18.000,00 грн,

№ 40833 від 07.12.2018 на суму 20.076,00 грн,

№ 40838 від 07.12.2018 на суму 18.642,00 грн,

№ 36929 від 10.12.2018 на суму 18.642,00 грн,

№ 40840 від 10.12.2018 на суму 17.208,00 грн,

№ 40841 від 10.12.2018 на суму 17.208,00 грн,

№ 40843 від 10.12.2018 на суму 18.642,00 грн,

№ 41343 від 17.12.2018 на суму 1.590,00 грн,

№ 1266 від 16.01.2019 на суму 24.000,00 грн,

№ 34139 від 18.10.2018 на суму 75.084,00 грн,

№ 36395 від 05.11.2018 на суму 30.000,00 грн,

№ 36930 від 08.11.2018 на суму 71.700,00 грн,

№ 38519 від 21.11.2018 на суму 38.784,00 грн,

№ 38782 від 22.11.2018 на суму 2.868,00 грн,

№ 38785 від 22.11.2018 на суму 1.590,00 грн,

№ 40543 від 07.12.2018 на суму 45.888,00 грн,

№ 40927 від 11.12.2018 на суму 30.060,00 грн,

№ 40987 від 12.12.2018 на суму 3.180,00 грн,

№ 40990 від 12.12.2018 на суму 28.680,00 грн,

№ 41022 від 12.12.2018 на суму 5.640,00 грн,

№ 5939 від 27.02.2019 на суму 71.700,00 грн,

№ 5940 від 27.02.2019 на суму 90.000,00 грн,

№ 37352 від 12.11.2018 на суму 22.560,00 грн,

№ 37353 від 12.11.2018 на суму 38.160,00 грн,

№ 38506 від 21.11.2018 на суму 38.784,00 грн,

№ 40544 від 07.12.2018 на суму 38.718,00 грн,

№ 3414 від 06.02.2019 на суму 14.100,00 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шести десяти) робочих днів з дати підсипання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1.2 договору покупець зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 892.672,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 892.672,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлений товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати поставленого товару.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 149.128,00 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 149.128,00 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути на свою користь 12.290,90 грн інфляційних втрат та 13.677,59 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, що вміщено в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» якщо внесенням оплати є з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число відповідного місяця то розрахунок індексації починається з наступного місяця.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування 12.290,90 грн інфляційних втрат та 13.677,59 грн - 3% річних, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (01021, м. Київ, вул. М.Грушевського, 28/2, ) 892.672 (вісімсот дев`яносто дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн 00 коп. основного боргу, 149.128 (сто сорок дев`ять тисяч сто двадцять вісім) грн 00 коп. пені, 12.290 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто) грн 90 коп. інфляційних втрат, 13.677 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят сім) грн 59 коп. - 3% річних, 16.016 (шістнадцять тисяч шістнадцять) грн 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 13.11.2019.

СуддяВ.В.Сівакова