ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 911/2646/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Шпорта О.В.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарафан" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 (головуючий суддя: Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я.)

за позовом Бучанської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарафан"

про стягнення 3 554 325,18 грн,

За участю представників:

позивача - Бєляков М.С. - представник

відповідача - Войтенко В.В. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. Бучанська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарафан" про стягнення 3554 325,18 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча №174 від 29.12.2016 в частині перерахування коштів до спеціального фонду міста Буча.

3. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що зобов`язання щодо пайової участі за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча від 29.12.2016 виконує у вигляді робіт по розвитку інфраструктури поза межами його земельної ділянки, що передбачено технічними умовами. 06.06.2014 було отримано технічні умови №20 "На підключення об`єкту, що проектується (реконструюється) багатоквартирна забудова "Квартал Новатор", друга черга ТОВ "Сарафан" (далі - ТУ №20 від 06.06.2014). На виконання ТУ №20 від 06.06.2014 відповідачем 27.11.2018 укладено Договір №880121 на поставку зазначеного вище обладнання, в рамках якого 18.12.2018 останнім здійснено авансовий платіж у розмірі 200000,00 грн. Тобто, на сьогодні, відповідач знаходиться в процесі виконання ТУ №20 від 06.06.2014 і жодних претензій щодо належного їх виконання зі сторони КП "Ірпіньводоканал" на адресу замовника (відповідача) не надходило. З огляду на викладене, відповідач вважає, що твердження позивача про несвоєчасне внесення (сплату) відповідачем коштів пайового внеску, що є невиконанням Договору №174 від 29.12.2016 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Буча, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечить вимогам чинного законодавства, приписам Порядку та умовам самого договору.

ІІ. Короткий зміст судових рішень

4. Рішенням Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18 (суддя Лилак Т.Д.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарафан" на користь Бучанської міської ради 2570749 (два мільйони п`ятсот сімдесят тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 50 коп коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 514149 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сто сорок дев`ять) гривень 90 коп інфляційних втрат, 132270 (сто тридцять дві тисячі двісті сімдесят) гривень 34 коп 3% річних, 48257 (сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 55 коп судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також 72386 (сімдесят дві тисячі триста вісімдесят шість) гривень 33 коп судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ІІІ. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

6. 10.10.2019 (згідно з реєстраційним номером ВС) Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарафан" звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 911/2646/18.

7. Витягом з протоколу автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 10.10.2019 у справі № 911/2646/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Волковицька Н.О., Мачульський Г.М.

8. Ухвалою Верховного Суду від 15.10.2019 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 13.11.2019.

9. Одночасно, вказаною ухвалою зупинено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

10. Від позивача до Касаційного господарського суду надійшов відзив на касаційну скаргу.

11. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019 у справі № 911/2646/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В., у зв`язку з відпусткою судді Волковицької Н.О.

12. У судове засідання 13.11.2019 з`явилися представники учасників справи. Представник відповідача підтримав касаційну скаргу. Представник позивача виклав заперечення проти касаційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

ІV. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

13. У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарафан" (скаржник, відповідач) просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 911/2646/18 і залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у відповідній частині.

14. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права.

На думку відповідача, ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є імперативною нормою з чітко позначеною дією, що не допускає будь-яких відхилень від встановлених правил поведінки, зменшення розміру пайової участі, відшкодування замовнику різниці між здійсненими ним витратами та розміром його пайової участі, а також прийняття відповідних мереж та/або об`єктів у комунальну власність у визначених Законом випадках є обов`язком органу місцевого самоврядування і виконання ним такого обов`язку не може бути поставлене в певну залежність від його волевиявлення.

ТОВ "Сарафан" вказує, що відповідно до п. 2.1 Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Буча №174 від 29.12.2016 року відповідач, як замовник, зобов`язується перерахувати кошти в сумі, зазначеній у п. 1.1. розділу І Договору, згідно з розрахунком пайової участі замовника, що є невід`ємною частиною цього Договору, до введення об`єкту до експлуатації, але не пізніше 2 (двох) місяців після введення в експлуатацію крім випадків, передбачених п. п. 5.4 і 5.5 Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради №609-23-VI від 29.03.2012 року зі змінами та доповненнями (далі - Порядок).

В свою чергу, пунктом 5.4 Порядку визначено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста може бути переглянутий за рішенням Бучанської міської ради, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність.

Таким чином, як вважає відповідач, положення п. 2.1 Договору визначають граничний строк сплати пайового внеску, а також виключення, при яких вони не застосовуються. При цьому, відповідно до Порядку, таким виключенням є, зокрема, необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, що передбачено технічними умовами.

Скаржник вказує, що виконує свій обов`язок щодо прийняття пайової участі у розвитку інфраструктури міста Буча відповідно до умов Договору №174 від 29.12.2016 шляхом участі у технічному переоснащенні каналізаційної насосної станції №4, що передбачено погодженими відповідачем Технічними умовами №20 від 06.06.2014.

На думку ТОВ "Сарафан", відсутність рішення органу місцевого самоврядування про зменшення розміру пайової участі позивача у розвитку інфраструктури м. Буча жодним чином не спростовує необхідності переоснащення каналізаційної насосної станції №4, яке передбачено ТУ. При цьому, така відсутність рішення обумовлена саме знаходженням Товариства в процесі такого переоснащення, в ході виконання якого на сьогодні сплачено 1100000 грн, а тому відповідач і не звертався на цьому етапі до позивача за відповідним рішенням.

Крім того, скаржник вважає, що оскільки особливими умовами Умов каналізування ТУ №20 від 06.06.2014 передбачається необхідність технічного переоснащення каналізаційної насосної станції №4, участь відповідача у такому переоснащенні згідно з Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року №190, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за N 936/15627, є обов`язковою.

15. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки вважає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

V. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

16. 29.12.2016 між Бучанською міською радою та ТОВ "Сарафан" був укладений договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Буча №174 від 29.12.2016, у зв`язку з будівництвом багатоквартирної житлової забудови "Квартал Новатор" по вул. Проектній, №№ 9,10 в м. Буча, Київської області.

Відповідно до п. 2.1. договору замовник зобов`язується прийняти участь в сумі 2570749,50 гривень у розвитку інфраструктури м. Буча та перерахувати до спеціального фонду м. Буча на рахунок, відкритий в Управлінні Державного казначейства в Київській області, грошові кошти в розмірі, визначеному у розрахунку величини пайової участі в розвитку інфраструктури м. Буча (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, у зв`язку з будівництвом багатоквартирної нежитлової забудови "Квартал Новатор" по вул. Проектній, №№9, 10 в м. Буча Київської області.

Замовник зобов`язується перерахувати кошти в сумі, зазначеній у п. 1.1. розділу І цього договору, згідно з розрахунком пайової участі замовника, що є невід`ємною частиною цього договору до введення об`єкту до експлуатації, але не пізніше 2 місяців після введення в експлуатацію, крім випадків, передбачених п.п. 5.4. і 5.5. порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури у розвитку інфраструктури м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради №609-23 VI від 29.03.2012 зі змінами і доповненнями (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.4.2. укладеного договору, у випадку несвоєчасного внесення коштів як пайової участі в розвиток інфраструктури м. Буча Замовник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від загальної суми пайової участі, визначеної п.1.1 розділу І цього договору, за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення виконання зобов`язання.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 6.1. договору).

17. 05.01.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта.

18. У зв`язку з несплатою Товариством з обмеженою відповідальністю "Сарафан" коштів, сума яких передбачена умовами п.2.1 договору, Бучанська міська рада звернулась до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3554325,18 гривень, з них кошти пайової участі у сумі 2570749,50 гривень, нарахована пеня у сумі 336944,26 гривень, втрати від інфляції у сумі 514149,90 гривень, 3 % річних - 132481,52 гривень.

19. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Сарафан" зверталося до Бучанської міської ради (лист №38 від 10.01.2017) про зарахування в рахунок пайової участі робіт по вул. Піонерській у м. Буча. У відповідь на вказаний лист Бучанською міською радою було повідомлено, що для можливості розгляду даного питання по суті ТОВ "Сарафан" необхідно надати заяву про зменшення розміру пайової участі відповідно до договору з доданими до неї технічними умовами будівництва об`єкта щодо якого укладено договір пайової участі, документальне підтвердження понесених витрат (платіжні документи, договори, акти виконаних робіт, виконавча та технічна документація) та висновок КП "Бучабудзамовник" щодо відповідності обсягів виконаних робіт технічним умовам та нормативам.

VІ. Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

20. Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем було отримано технічні умови №20 від 06.06.2014 "На підключення об`єкту, що проектується (реконструюється) багатоквартирна забудова "Квартал Новатор", друга черга ТОВ "Сарафан"; на виконання ТУ №20 від 06.06.2014 відповідачем 27.11.2018 укладено договір №880121 на поставку обладнання, в рамках якого 18.12.2018 та 28.12.2018 було здійснено авансові платежі у розмірі 200000,00 гривень та 500000,00 гривень та повідомлено про це КП "Ірпіньводоканал". Листом №191 від 28.12.2016 відповідач повідомив позивача про наявність у нього отриманих ТУ №20 від 06.06.2014 і намір у майбутньому зменшити (зарахувати) розмір пайової участі по договору про пайову участь у зв`язку з технічним переоснащенням каналізаційної насосної станції №4 по вул. Вокзальна в м. Буча. На підставі вказаних обставин, посилаючись на приписи ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 5.4. Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради № 609-23-VІ від 29.03.2012, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

21. Скасовуючи рішення суду першої інстанції судова колегія апеляційного господарського суду вказала, що для зменшення розміру пайової участі відповідачу необхідно звернутися із відповідним зверненням до позивача. Оскільки зазначених обставин матеріали справи не підтверджують, також в матеріалах справи відсутнє рішення Бучанської міської ради про зменшення розміру пайової участі відповідача у розвиток інфраструктури м. Буча згідно з договором №174 від 29.12.2016, апеляційний господарський суд визнав висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог передчасним та зазначив, що суд першої інстанції безпідставно перейняв на себе повноваження органу місцевого самоврядування в частині зменшення розміру пайової участі, які є дискреційними. Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до договору №174 від 29.12.2016.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 336944,26 грн за період з 06.03.2017 по 05.09.2017 суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки нарахування пені здійснено в межах шестимісячного строку, тобто до 05.09.2017, а до суду позивач звернувся з позовом лише у листопаді 2018 року, то строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, визначений у ст. 257 ЦК України, сплив. Таким чином, враховуючи відсутність клопотання позивача про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності, судова колегія заяву Товариства з обмеженою відповідальності "Сарафан" задовольнила та застосувала наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі 336944,26 грн.

Також апеляційним господарським судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, за результатами якого судом встановлено, що скаржником обрано невірний період для їх нарахування.

За розрахунком апеляційного господарського суду вимоги про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню частково, у сумі 132270,34 грн, за період з 07.03.2017 по 22.11.2018.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з 07.03.2017 по 22.11.2018, судовою колегією встановлено, що стягненню підлягають кошти в розмірі 545839,46 грн. Однак, враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, колегія суддів задовольнила позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі.

VІІ. Позиція Верховного Суду

22. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

23. У постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №904/9051/15 викладено такий правовий висновок:

"Останнім рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано передчасністю звернення Підприємства з позовом, оскільки побудовані зовнішні мережі водопроводу та каналізації не прийняті на баланс відповідного комунального підприємства та не передані у власність територіальної громади міста Дніпро, а їх вартість не підтверджена Радою.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції та додатково зазначив про те, що пайовий внесок підлягає зменшенню на суму фактичних витрат забудовника, які підтверджуються кошторисною документацією, функції щодо розгляду та прийняття якої покладено на уповноважені органи місцевого самоврядування. Отже, надання таких документів суду в обґрунтування заявленого позову не впливає на обов`язок забудовника щодо надання таких документів до уповноваженого органу місцевого самоврядування. Водночас обраний Підприємством спосіб захисту судом апеляційної інстанції визнано належним та допустимим."

"Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування кошторисної вартості виконаних робіт з будівництва зовнішніх мереж водопроводу та каналізації в рахунок оплати встановленого Договором пайового внеску на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частин першої-третьої статті 40 цього Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частина перша статті 40 Закону).

Водночас частиною п`ятої статті 30 Закону передбачено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність.

Аналогічні положення містить також Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури м. Дніпропетровська (далі - Порядок), затверджений рішенням Ради від 29.07.2011 № 5/14 "Про внесення змін до рішення міської ради від 21.03.2007 № 6/11 "Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська", частиною дев`ятою пункту 2.7 якого встановлено, що якщо технічними умовами інженерного забезпечення об`єкта передбачається необхідність будівництва замовником (забудовником) інженерних мереж або об`єктів поза межами його земельної ділянки, величина пайової участі зменшується на суму кошторисної вартості тих з них, які погоджені з уповноваженим органом Дніпропетровської міської ради, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська.

Проведення остаточного розрахунку величини пайової участі, розрахованої із застосуванням норм щодо її граничного розміру, здійснюється після надання замовником (забудовником) документів про затвердження у встановленому порядку кошторисної вартості об`єкта, що вводиться в експлуатацію, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами (частина десята пункту 2.7 Порядку).

Таким чином, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено імперативну норму щодо зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури, будівництво яких поза межами його земельної ділянки є необхідним за технічними умовами. Аналогічні вимоги встановлено частиною дев`ятою пункту 2.7 Порядку та пунктом 5.4 Договору.

Судами попередніх інстанцій за результатами неодноразового розгляду справи встановлено факт знаходження побудованих Підприємством мереж за межами орендованої земельної ділянки, що підтверджується Проектом зовнішніх мереж, погодженим з КП "Дніпроводоканал".

За висновками судів виконання робіт з будівництва зовнішніх мереж, їх вартість та оплата на суму 1 178 688,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи:

- зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва "Зовнішні мережі водопостачання та каналізації житлового будинку (17 пов.) з торговими приміщеннями продовольчого та непродовольчого призначення по вул. Луговська, 255 в м. Дніпропетровську", складеним головним інженером проекту Самойленко А. А. та затвердженим Підприємством як замовником будівництва;

-об`єктним кошторисом на будівництво № 2-1 та локальними кошторисами на будівельні роботи № 2-1-1 та № 2-1-2;

- договором поставки товару від 09.04.2015 № 9-04/01 (матеріали і устаткування);

- договором підряду від 30.03.2015 № 196 на прокладання зовнішніх мереж водопостачання та каналізації (виконання робіт з будівництва);

- актом приймання виконаних робіт № 1 за квітень 2015 року та відповідними платіжними дорученнями.

Наведені обставини також підтверджуються експертним висновком державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - центральна служба Української державної будівельної експертизи" державного підприємства "УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА" (філія у Дніпропетровській області), щодо розгляду кошторисної частини проектної документації за робочим проектом "Будівництво зовнішніх мереж водопостачання та каналізації Житлового будинку (17 пов.) з торговими приміщеннями продовольчого та непродовольчого призначення по вул. Луговській, 255 у м. Дніпропетровську (І пусковий комплекс) від 11.08.2015, яким встановлено та підтверджено, що загальна кошторисна вартість будівництва складає 1178, 688 тис. грн., у тому числі будівельних робот - 956, 369 тис. грн.; устаткування - 0,000 тис. грн.; інші витрати - 222, 319 тис. грн. Висновок судами визнано належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 22.02.2017, під час нового розгляду справи судами з`ясовувались обставини щодо погодження органом місцевого самоврядування будівництва зовнішніх мереж водопроводу та каналізації і було встановлено факт надання Радою такого погодження при затвердженні нею Технічних умов.

За встановлених обставин справи, з огляду на доведеність факту понесення Підприємством витрат на будівництво зовнішніх мереж водопроводу та каналізації на суму 1 178 688,00 грн., розташованих за межами орендованої земельної ділянки, необхідних за технічними умовами і погоджених Радою, а також враховуючи встановлене Законом право Підприємства на зменшення величини пайової участі на суму цих витрат, Касаційний господарський суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про неправомірність відмови судів попередніх інстанцій у задоволені позову з підстав передчасності його заявлення.

На виконання вимог частини п`ятої статті 30 Закону Підприємство зверталось до Ради з проханням пропорційно зменшити розмір пайового внеску на суму вартості побудованих зовнішніх мереж водопроводу та каналізації і вчиняло дії щодо передачі їх на баланс територіальної громади в особі КП "Дніпроводоканал", однак отримало відмову.

Передача таких інженерних мереж у комунальну власність та відповідне зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж та об`єктів інженерної інфраструктури не може бути поставлено в залежність від волевиявлення органу місцевого самоврядування щодо набуття зазначених мереж до комунальної власності всупереч імперативно визначеній нормі законодавства. Отже, відмова судів попередніх інстанцій в задоволені позову з посиланнями на ці обставини є неправомірною.

За умови доведеності в судовому порядку факту здійснення Підприємством будівництва зовнішніх мереж водопроводу та каналізації на суму 1 178 688,00 грн. відмова судів попередніх інстанцій у задоволені позову виключно з посиланням на ненадання Підприємством Раді кошторисної документації є неправомірною. Судами попередніх інстанцій не враховано того, що відмова Ради у зменшенні розміру пайового внеску була обумовлена не відсутністю кошторисної документації, а пов`язана саме з неприйняттям побудованих інженерних мереж у комунальну власність."

24. Аналогічна правова позиція, що Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено імперативну норму щодо зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури, будівництво яких поза межами його земельної ділянки є необхідним за технічними умовами, викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 914/1996/17.

25. З урахуванням викладеного, висновки суду апеляційної інстанції, що розмір пайової участі замовника зменшується виключно рішенням Бучанської міської ради на підставі документально підтверджених витрат замовника на суму таких витрат, що для зменшення розміру пайової участі відповідачу необхідно звернутися із відповідним зверненням до позивача, тобто, що таке зменшення ставиться в залежність від волі позивача, і що суд першої інстанції безпідставно перейняв на себе повноваження органу місцевого самоврядування в частині зменшення розміру пайової участі, які є дискреційними, є неправомірними.

26. Разом з тим, аналіз вищенаведеної частини 5 статті 30 Закону та правових висновків, викладених в наведених постановах Верховного Суду, свідчить, що вказаною нормою передбачено саме зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури, будівництво яких поза межами його земельної ділянки є необхідним за технічними умовами, передаються у комунальну власність, а не повну відмову в позові з тих підстав, що їх будівництво триває, як це зробив місцевий суд.

З обох наведених постанов Верховного Суду вбачається, що у вказаних справах зазначені об`єкти, а саме інженерні мережі або об`єкти інженерної інфраструктури були закінчені будівництвом з визначенням чіткого розміру їх вартості, тобто витрати на їх будівництво фактично понесені.

27. Проте, судом першої інстанції встановлено, що на виконання ТУ №20 від 06.06.2014 відповідачем 27.11.2018 укладено Договір №880121 на поставку зазначеного вище обладнання, в рамках якого 18.12.2018 та 28.12.2018 було здійснено авансові платежі у розмірі 200000,00 гривень та 500000,00 гривень та повідомив про це КП "Ірпіньводоканал".

Таким чином, відповідач знаходиться в процесі виконання ТУ №20 від 06.06.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, Бучанська міська рада звернулася до Господарського суду Київської області з даним позовом, датованим 27.11.2018, 28.11.2018 (згідно з поштовим штемпелем на конверті).

Встановлені місцевим судом факти свідчать, що ТУ №20 від 06.06.2014 ТОВ "Сарафан" фактично почав виконувати після звернення позивача з позовом до суду, і на момент закінчення розгляду справи в суді першої інстанції відповідач знаходився в процесі виконання ТУ №20 від 06.06.2014, що унеможливило врахування понесених витрат як позивачем при зверненні з позовом до суду, так і при розгляді судом першої інстанції, при тому, що позивач взагалі не визнає вказані будівництво та витрати саме будівництвом та витратами в розумінні ч.5 ст. 30 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", на які підлягає зменшенню розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Разом з тим, це не позбавляє відповідача після закінчення відповідних робіт звернутися до суду з позовом про стягнення відшкодування різниці вартості понесених витрат та розміром пайової участі, в межах якого доводити, що ці будівництво та витрати є саме будівництвом та витратами в розумінні ч.5 ст. 30 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", на які підлягає зменшенню розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а також їх розмір.

Зазначене підтверджується правовою позицією, викладеною у вищевказаній постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №914/1996/17, предметом якої і було саме відшкодування різниці вартості таких понесених витрат.

VІІІ. Висновки Верховного Суду

28. Згідно з п.3 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд."

Відповідно до ст.311 зазначеного Кодексу:

"1. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

2. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

3. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини."

29. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необхідність залишення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарафан" без задоволення, а постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 - без змін з мотивів, викладених в даній постанові суду касаційної інстанції.

30. У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін резолютивну частину раніше ухваленого судового рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

31. Відповідно до ч. 3 ст. 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 15.10.2019 зупинено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі №911/2646/18 підлягає поновленню.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарафан" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 911/2646/18 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 911/2646/18 залишити без змін.

3. Поновити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі №911/2646/18.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський