РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2019Справа № 910/12968/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 90 040,00 грн. штрафних санкцій

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 90 040, 00 грн. штрафних санкцій за несвоєчасну доставку вантажів. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами перевезення вантажів залізничним транспортом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12968/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем 15.10.2019 надано відзив, яким заперечено позовні вимоги повністю з огляду на відсутність його вини у простроченнях доставок вантажів та з посиланням до статті 116 Статуту залізниць України, якою перевізник звільняється від відповідальності за порушення строків доставки внаслідок дії стихійного лиха або інших обставин.

Одночасно з відзивом до суду надійшла заява відповідача про зменшення розміру штрафів за порушення строків перевезень у зв`язку з недоведеністю позивачем факту наявності збитків.

Позивачем 30.10.2019 надіслано суду відповідь на відзив, якою заперечено доводи відзиву та заяви про зменшення розміру неустойки у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем було прийнято до перевезення:

- 02.02.2019 - 15 залізничних вагонів відповідно до накладних №№ 48145460, 48145601, 48152425, 48152516, 48155238, 48155261, 48155295, 48155337, 48155410, 48157721, 48158356, 48158364, 48158422, 48158471 та 48159513;

- 03.02.2019 - 2 залізничних вагони відповідно до накладних №48170500 та №48170518;

- 12.02.2019 - 2 залізничних вагони відповідно до накладних №48313985 та №48313993;

- 17.02.2019 - 1 залізничний вагон відповідно до накладної №48402804;

- 20.02.2019 - 2 залізничних вагони відповідно до накладних №48455075 та №48463889;

- 03.03.2019 - 1 залізничний вагон відповідно до накладної №48464010;

- 07.03.2019 - 1 залізничний вагон відповідно до накладної №48532329.

За твердженням позивача, усі вагони були доставлені відповідачем з простроченням нормативного часу доставки від двох до дванадцяти діб.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язана доставити довірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті Кодексу укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Оскільки укладеними сторонами у справі окремо не встановлено іншого, суд виходить з позитивно-правового припису частини першої статті 313 Господарського кодексу України: перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами.

Відповідно до вимог пункту 41 Статуту Залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (затверджених наказом Міністерства транспорту України N 644 від 21.11.2000) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Перевезення вантажів (листова сталь в асортименті) позивача за усіма наданими ним накладними (загалом - 24 шт.) здійснені за однаковим маршрутом: місто Маріуполь - місто Одеса (морський порт).

Відповідно, всі накладні визначають однакову відстань перевезення - 1 024 км.

Таким чином, за умовами пункту 41 Статуту та пункту 1.1.1 Правил, відповідач був зобов`язаний доставити вагони з вантажем позивача не пізніше сьомої доби (5 діб за повні 200 км перевезення + 1 день за неповних 200 км + 1 день завантаження/розвантаження відповідно до пункту 2.4 Правил).

Пунктом 116 Статуту Залізниць України встановлено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Судом перевірено доданий до позовної заяви розрахунок та встановлено його відповідність фактичним обставинам справи та приписам законодавства. Крім того, виконаний позивачем розрахунок штрафних санкцій не заперечувався повністю або частково відповідачем у справі.

У своєму відзиві відповідач наголосив лише на відсутності його вини у простроченні доставки, при цьому не навів жодного аргументу та не послався на жодний доказ цієї обставини. Це твердження базується лише на повідомленні його структурного підрозділу, яке взагалі не було надано суду для оцінки.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що сплата неустойки є правовим наслідком порушення цивільно-правового зобов`язання.

Суттєвою умовою покладення на учасника господарських відносин обов`язку сплатити штрафні санкції є наявність та доведеність факту порушення цією особою своїх зобов`язань.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (презумпція вини).

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що мало місце прострочення виконання зобов`язань відповідачем під час здійснення перевезень вантажів позивача за 24 накладними у лютому та березні 2019 року. Відповідачем не доведено відсутність його вини у цьому порушенні господарсько-правових зобов`язань.

Не визнаючи позовні вимоги, відповідачем заявлено суду клопотання про зменшення розміру штрафів за прострочення 24 перевезень на 50%.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України суд має право за визначених обставин зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зменшення розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок цієї сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

У даному випадку 24 прострочених перевезення протягом двох місяців є суттєвою обставиною, яка свідчить про систематичність порушень відповідачем своїх зобов`язань. Невизнання та без жодного доказу заперечення відповідачем протягом судового розгляду справи документально підтвердженого факту порушення власних зобов`язань також є суттєвою обставиною, що свідчить про суб`єктивне відношення відповідача до правопорушень. У той же час, нічим не доведене твердження відповідача про негативний фінансовий стан одного з його структурних підрозділів не суттєвою обставиною, що може надати суду право зменшити розмір штрафних санкцій. У даному випадку відсутні будь-які докази, що могли б свідчити про вжиття відповідачем заходів до належного виконання зобов`язання, про негайне добровільне усунення порушення та його наслідків тощо.

Виходячи з наведеного, судом встановлено відсутність виняткових обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Встановивши наявність у позивача права на отримання від відповідача 90 040 грн. штрафів за несвоєчасну доставку вантажів та відсутність підстав для зменшення розміру цих санкцій, суд задовольняє позовні вимоги повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 90 040,00 грн. штрафних санкцій задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ідентифікаційний код 00191129) 90 040,00 гривень штрафних санкцій та 1 921,00 гривню витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк