ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Справа № 918/396/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Керівника Дубенської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 про повернення позовної заяви у справі № 918/396/19 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Заступника керівника Дубенської місцевої прокуратури (35600, м. Дубно, вул. Ів. Франка, 10, ) в інтересах держави в особі Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області (35132, Рівненська обл., Млинівський район, с. Підлозці, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" (35132, Рівненська обл., Млинівський район, с. Підлозці, )

про визнання незаконним та скасування рішення (в частині), визнання недійсним договору охорони спадкового майна, повернення земельної ділянки комунальної власності загальною вартістю 192 773,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 у справі №918/396/19 повернуто позовну заяву Заступника керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" про визнання незаконним та скасування рішення (в частині), визнання недійсним договору охорони спадкового майна, повернення земельної ділянки комунальної власності загальною вартістю 192 773,96 грн.

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 у справі №918/396/19 прокурор звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із скаргою, в якій з підстав висвітлених у ній, просить апеляційний суд скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 про повернення позовної заяви у справі №918/396/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" (, с. Підлозці, Млинівський район Рівненська область, 35132) на користь прокуратури Рівненської області (, р/р 5371, МФО 820172, Банк - Державна казначейська служба України, отримувач: прокуратура Рівненської області), сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1921 грн.

Скарга мотивована тим, що судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 53, 174, 236 ГПК України, внаслідок чого зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для представництва інтересів держави та повернення позовної заяви на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прокурором належним чином обґрунтовано наявність підстав звернення до суду з зазначеним позовом в інтересах Підлозцівської сільської ради.

Надаючи оцінку підставам звернення прокурора із позовом у даній справі, поза увагою Господарського суду Рівненської області залишено те, що усвідомлюючи порушення інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, Підлозцівською сільською радою з 02.01.2018 (дата укладення спірного договору охорони спадкового майна №02-18) заходи щодо розірвання або припинення договору охорони спадкового майна №02-18, в тому числі в судовому порядку, не вживалися.

Листом суду від 01.07.2019 матеріали позовного провадження у справі №918/396/19 направлялися на доопрацювання до Господарського суду Рівненської області.

12.07.2019 матеріали справи №918/396/19 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Дубенської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 про повернення позовної заяви у справі №918/396/19. При цьому зазначено, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу, у строк до 25.07.2019 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів прокурору та Підлозцівській сільській раді Млинівського району Рівненської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.07.2019 провадження у справі №918/396/19 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц. Зобов`язано учасників справи повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц та надати відповідні докази.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі №918/396/19 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Дубенської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 про повернення позовної заяви у справі № 918/396/19. При цьому зазначено, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 17.10.2019 у справі №918/396/19 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ст. ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

05.06.2019 року заступник керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" про:

- визнання незаконним та скасувати рішення Підлозцівської сільської ради № 287 від 22.12.2017 "Про надання для охорони спадкового майна у вигляді земельних ділянок на території Підлозцівської сільської ради" в частині: пункт 2 в якому зазначено - "Передати нерухоме майно відумерлої спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 у вигляді земельної ділянки розміром 3,24 га та прийнято у власність територіальної громади Підлозцівської сільської ради під охорону спадкового майна ТзОВ "Хавест- агро" на період до оформлення сільською радою документації та реєстрації майна відповідно до чинного законодавства, але не більше ніж на 3 (три) роки з дня його реєстрації"; пункт 3 в частині заключення договору спадкового майна з ТзОВ "Хавест-агро";

- визнання недійсним договору охорони спадкового майна № 02-18 від 02.01.2018, укладеного між Підлозцівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" та зареєстрованого у Підлозцівській сільській раді за №02-18 від 02.01.2018;

- зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" повернути територіальній громаді в особі Підлозцівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 3,24 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області та передана на підставі договору охорони спадкового майна № 02-18 від 02.01.2018.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що при прийнятті Підлозцівською сільською радою рішення №287 від 22.12.2017 в частині передачі нерухомого майна, яке визнано рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 15.09.2016 у справі №566/493/16-ц відумерлою спадщиною, під охорону ТОВ "Хавест-агро", Підлозцівська сільська рада, на думку прокурора, діяла всупереч вимогам цивільного законодавства. Прокурор вважає, що договір охорони спадкового майна № 02-18 від 02.01.2018, укладений між Підлозцівською сільською радою та ТОВ "Хавест-агро", суперечить вимогам ч. 3 ст. 1283 ЦК України, оскільки укладений після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Крім того, за твердженням прокурора, ТОВ "Хавест-агро" відповідно до приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України зобов`язане повернути отримані ним земельні ділянки Підлозцівській сільській раді.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 у справі №918/396/19 позовну заяву Заступника керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавест-агро" про визнання незаконним та скасування рішення (в частині), визнання недійсним договору охорони спадкового майна, повернення земельної ділянки комунальної власності загальною вартістю 192 773,96 грн повернуто Заступнику керівника Дубенської місцевої прокуратури на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, керівник Дубенської місцевої прокуратури, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Вирішуючи питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у даній справі, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч.3-5 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.74 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 р., заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009 р., заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя згідно п.3 ч.2 ст.129 Конституції України.

Спеціальним законом, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч.3 ст.23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Органом уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах є Підлозцівська сільська рада.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Прокурор в позовній заяві, обґрунтовуючи представницькі функції, зазначив про пасивність поведінки Підлозцівської сільської ради, яка, розуміючи порушення інтересів територіальної громади та маючи відповідні повноваження для їх захисту, впродовж тривалого часу за відповідним захистом не зверталась.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що прокурором обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, враховуючи наступне.

09.11.2016 п`ятою сесією 7 скликання Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області прийнято рішення №177 "Про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки у власність територіальної громади Підлозцівської сільської ради". Пунктом 1 вказаного рішення до комунальної власності, на підставі рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 15.09.2016 у справі 566/493/16-ц, передано земельну ділянку загальною площею 3,24 га, яка визнана судом відумерлою спадщиною та належала покійній ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-РВ НОМЕР_1 , виданого 10.01.2002. Пунктом 2 зазначеного рішення вирішено Підлозцівській сільській раді підготувати документи для здійснення реєстрації права власності на це майно за територіальною громадою, в особі Підлозцівської сільської ради.

Пунктом 2 рішення Підлозцівської сільської ради №287 від 22.12.2017 "Про надання для охорони спадкового майна у вигляді земельних ділянок на території Підлозцівської сільської ради" вирішено передати нерухоме майно відумерлої спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 у вигляді земельної ділянки розміром 3,24 га під охорону спадкового майна ТзОВ "Хавест-агро" на період до оформлення сільською радою документації та реєстрації майна відповідно до чинного законодавства, але не більше ніж на 3 (три) роки з дня його реєстрації. Пунктом 3 зазначеного рішення вирішено Підлозцівській сільській раді підготувати документи та заключити договір охорони спадкового майна з ТзОВ "Хавест-агро".

У подальшому, на підставі вищевказаного рішення, 02.01.2018 між Підлозцівською сільською радою та ТОВ "Хавест-агро" укладено договір охорони спадкового майна, а саме: земельної ділянки з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,24 га, строком на 3 роки (далі - Договір), який зареєстрований у Підлозцівській сільській раді за №02-18.

Відповідно до Договору, охоронець спадкового майна (земельної ділянки) зобов`язаний безоплатно зберігати спадкове майно та використовувати його за цільовим призначенням, тобто для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 1.1. та п. 3.4. Договору); плата за охорону спадкового майна не сплачується, проте за користування земельною ділянкою охоронець сплачує плату в сумі 803,22 грн. за місяць (п. 4.1. Договору); охоронець спадкового майна має право самостійно господарювати на земельній ділянці, переважне право на поновлення даного договору на тих самих умовах, отримувати продукцію та доходи які є власністю охоронця спадкового майна (п.5.2. Договору).

Пунктами 3.1.-3.2. Договору передбачено, що він укладений на 3 (три) роки, який вступає в юридичну силу після його реєстрації в сільській раді. Договір підлягає розірванню у випадку оформлення спадкоємцем(ями) своїх спадкових прав чи визнання спадщини відумерлою.

На виконання умов Договору, 02.01.2018 між Підлозцівською сільською радою та ТзОВ "Хавест-агро" укладено акт приймання-передачі землі за договором охорони спадкового майна.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи 15.09.2016 рішенням Млинівського районного суду Рівненської області у справі №566/493/16-ц передано у комунальну власність Підлозцівській сільській раді земельну ділянку загальною площею 3,24 га, яка визнана судом відумерлою спадщиною та належала покійній ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-РВ НОМЕР_1 , виданого 10.01.2002.

Вказане рішення суду 27.09.2016 набрало законної сили.

На виконання зазначеного рішення суду, пунктом 1 рішення Підлозцівської сільської ради №177 від 09.11.2016 "Про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки у власність територіальної громади Підлозцівської сільської ради" вищевказану земельну ділянку загальною площею 3,24 га передано у комунальну власність.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов`язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки (ч. 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до п.п. 1,3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 3 ст. 1283 ЦК України, охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Судом апеляційної інстанції вбачаються різні правові позиції прокурора і Підлозцівської сільської ради у правозастосуванні, зокрема ст.ст. 1277 та 1283 ЦК УКраїни щодо моменту набуття права комунальної власності на майно з усіма правомочностями власника, що має бути, на думку суду апеляційної інстанції, предметом судового розгляду.

22.05.2019 Дубенською місцевою прокуратурою скеровано на адресу Підлозцівської сільської ради лист №34/1-892 вих-19 в якому висвітлені виявлені порушення чинного законодавства та запропоновано повідомити про вжиті заходи до їх усунення. Зокрема вказано, що договір охорони спадкового майна №02-18 від 02.01.2018, укладений між Підлозцівською сільською радою та ТзОВ "Хавест-агро" суперечить вимогам ч. 3 ст. 1283 ЦК України, оскільки укладений після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Зазначив при цьому, що за результатами подання до суду заяви про визнання спадщини відумерлою та прийняття відповідного рішення Млинівським районним судом Рівненської області від 15.09.2016 у справі №566/493/16-ц, Підлозцівська сільська рада повинна діяти не відповідно до повноважень сільської ради щодо управління спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, і згідно з якими вона має право передати таку земельну ділянку в оренду саме на строк, зокрема, до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, а як власник відповідного майна після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, тобто зовсім в іншому статусі щодо спірного майна.

29.05.2019 Підлозцівська сільська рада листом №109/02-11 повідомила Дубенську місцеву прокуратуру про те, що не вбачає підстав для вжиття заходів щодо розірвання або припинення договору охорони спадкового майна №02-18 від 02.01.2018; в бюджеті сільської ради відсутні вільні кошти, а тому реєстрація права власності на земельну ділянку не здійснювалась. Крім того, повідомлено, що зазначена земельна ділянка в подальшому буде надаватись у власність громадянам шляхом безоплатної передачі відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України, які вже будуть виготовляти відповідну документацію на них. Таким чином, витрачання коштів сільської ради на виготовлення документації з землеустрою та реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку є недоцільним.

Також, з метою наповнення місцевого бюджету, до передачі вищезазначеної земельної ділянки громадянам, Підлозцівською сільською радою прийнято рішення №287 від 22.12.2017 "Про надання для охорони спадкового майна у вигляді земельних ділянок на території Підлозцівської сільської ради", яким вирішено передати нерухоме майно відумерлої спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 у вигляді земельної ділянки розміром 3,24 га під охорону спадкового майна ТзОВ "Хавест-агро" на період до оформлення сільською радою документації та реєстрації майна відповідно до чинного законодавства. Вітак, Підлозцівською сільською радою заходи щодо розірвання або припинення договору охорони спадкового майна №02-18 від 02.01.2018 вживатися не будуть.

Враховуючи вищевикладене, прокурор звернувся в інтересах держави в особі Підлозцівської сільської ради, як власника земельної ділянки до суду з позовною заявою, мотивуючи її тим, що сільська рада при прийнятті рішення №287 від 22.12.2017 в частині передачі нерухомого майна, яке визнано рішенням суду відумерлою спадщиною, під охорону ТзОВ "Хавест-агро", діяла всупереч вимогам ч. 3 ст. 1283 ЦК України. Разом з тим, користування ТзОВ "Хавест-агро" спірною земельною ділянкою не лише спричиняє втрати бюджету, а й є дискримінацією добросовісних землекористувачів, які опиняються у гіршому економічному становищі поряд із суб`єктами, які ухиляються від належного оформлення відносин у земельній сфері та сплати орендної плати.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що звернення прокурора з позовом до суду зумовлене об`єктивною причиною, а саме не здійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом по причині розбіжностей у правозастосуванні.

При цьому, колегією суддів враховується, що сам факт не звернення до суду Підлозцівською сільською радою з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади у разі встановлення судом їх порушення, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів членів територіальної громади Підлозцівської сільської ради та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №903/129/18 від 15 жовтня 2019 року).

Також, в матеріалах справи містяться докази дотримання прокурором частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду. Зокрема прокурор повідомив про це Підлозцівську сільську раду листом від 29.05.2019 №34/1-946 вих-19.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись нормами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", встановила, що пред`явлення позову органом прокуратури в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення (в частині), визнання недійсним договору охорони спадкового майна, повернення земельної ділянки комунальної власності загальною вартістю 192 773,96 грн. є відповідним заходом захисту інтересів держави у суді.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга Керівника Дубенської місцевої прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 про повернення позовної заяви у справі № 918/396/19 скасуванню, з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Дубенської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 11.06.2019 про повернення позовної заяви у справі №918/396/19 задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу передати на розгляд суду першої інстанції.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.