ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 листопада 2019 р. Справа № 903/627/19

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/627/19 за позовом фізичної особи-підприємця Клімука Сергія Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Притані" про стягнення 200000,88 грн.,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2019 ФОП Клімук С. П. звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ "Притані" про стягнення 568533,88 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2018.

Ухвалою суду від 16.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами суду від 10.09.2019 та від 01.10.2019 розгляд підготовчого засідання відкладено.

Представник відповідача 01.10.2019 подав пояснення на позовну заяву, в яких позов не визнає, але підтверджує наявність заборгованості в розмірі 435875,00 грн. основного боргу. Зазначає, що даний борг буде погашено найближчим часом та просить не застосовувати штрафні та компенсаційні санкції. Для надання можливості мирно врегулювати спір просить суд відкласти судове засідання.

В судовому засіданні 15.10.2019 подав заяву про зменшення позовних вимог, оскільки відповідачем була здійснена часткова оплата в сумі 368533,00 грн. та просить стягнути з відповідача 200000,88 грн., з яких 67342,00грн. основний борг, 80201,00 грн. пені, 13153,73 грн. 3% річних, 39304,15 грн. інфляційні втрати, а також 3000,03 грн. витрат по сплаті судового збору. Просить суд повернути ФОП Клімуку С.П. частину сплаченого судового збору у зв`язку з подачею заяви про зменшення позовних вимог у розмірі 5527,99 грн.

Протокольною ухвалою від 15.10.2019 суд прийняв заяву про зменшення позовних вимог та приєднав до матеріалів справи; закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, 12.11.2019 подав клопотання, в якому просить суд розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення №348.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2018 між ФОП Клімуком С.П. (далі - Продавець) та ТОВ "Притані" (далі - Покупець) укладений договір купівлі-продажу (далі - Договір, а.с.14).

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити заготовку для піддонів (далі - товар), в кількості та по ціні, що вказується в видаткових накладних.

Сума договору складає 785000,00 грн. (п.1.2. договору).

Пунктом 2.1. сторони визначили, що покупець зобов`язаний прийняти товар від продавця і частково або повністю оплатити товар, що передається продавцем (попередня оплата) або оплатити в наступному порядку: оплата 100% вартості товару по факту поставки товару у готівковому, безготівковому та іншому порядку прийнятому сторонами у формі, що не суперечить чинному законодавству України.

Згідно п.п. 3.1.1 договору продавець зобов`язаний передати Товар Покупцю, визначений цим договором.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з її вини. Сторона вважається не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання (п.п. 4.1-4.2 договору).

Згідно п. 4.5. Договору, за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар Покупець виплачує пеню в розмірі 0/1% від суми відмови (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожний день прострочення.

Відповідно до п.5.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але в будь-якому випадку до 31.12.2019.

У випадках, не передбачених договором, сторони керуються нормами чинного законодавства (п.5.6. договору).

На виконання умов договору, позивач взяті на себе зобов`язання по поставці і передачі продукції виконав в повному обсязі на загальну суму 784610,00 грн. Даний факт підтверджено видатковими накладними за період з 02.04.2018 по 26.07.2018 (а.с.15-25), які підписані сторонами та скріплені печаткою отримувача.

Відповідач частково виконав зобов`язання щодо оплати отриманої продукції, а саме здійснив оплату отриманої продукції шляхом перерахування коштів па рахунок позивача в сумі 348735,00 грн., що підтверджено випискою по рахунку позивача (а.с.27-31).

Зважаючи на викладене, на день подачі позову до суду, перед позивачем існувала заборгованість за передану продукцію відповідачу по видатковим накладним №27 від 02.07.2018, №32 від 10.07.2018, №33 від 12.07.2018, №36 від 13.07.2018, №37 від 16.07.2018, №39 від 18.07.2018, №40 від 19.07.2018, №43 від 24.07.2018, №46 від 26.07.2018 (а.с.27-25) на суму 435875,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідач не заперечує про наявність заборгованості в сумі 435875,00 грн. перед позивачем, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2018 по 08.08.2019, який підписаний та скріплений печаткою боржника, а також поясненнями на позовну заяву (а.с.26, 45-46).

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Отже, акт звірки взаємних розрахунків, підписаний уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказом, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого товару (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду № 910/1389/18 від 05.03.2019).

Відповідач частково виконав свої зобов`язання по Договору перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача борг в сумі 368533,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №977 від 10.10.2019, №348 від 11.10.2019, №338 від 10.10.2019 (а.с.53-55).

На день розгляду справи заборгованість становить 67342,00 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2018.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у певні періоди заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування штрафу, пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також інфляційних та процентів річних, та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Приписами ст. 216-218 ГК України, передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р. (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 39304,15 грн. інфляційних втрат, 13153,73 грн. - 3% річних, а також відповідно до п.4.5. договору пеню в розмірі 80201,00 грн (а.с.4-8).

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача (а.с.64-69) щодо нарахування 39304,15 грн. інфляційних втрат, 13153,73 грн. - 3% річних, які нараховані по кожній видатковій накладній окремо, погоджується з ними частково.

Вважає, що останні підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі 37952,04 грн. - інфляційні втрати та 13153,73 грн. - 3% річних, в іншій частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 1352,11 грн. слід відмовити, оскільки останні безпідставно нараховані, а саме по видаткових накладних слід нараховувати:

- №27 від 02.07.2018 (за період з 03.07.2018 по 19.07.2019 інфляційне збільшення суми боргу становить 4240,14 грн.);

- №32 від 10.07.2018 (за період з 11.07.2018 по 19.07.2019 інфляційне збільшення суми боргу становить 3398,38 грн.);

- №33 від 12.07.2018 (за період з 13.07.2018 по 19.07.2019 інфляційне збільшення суми боргу становить 3838,70 грн.);

- №36 від 13.07.2018 (за період з 14.07.2018 по 19.07.2019 інфляційне збільшення суми боргу становить 5810,33 грн.).

Щодо нарахування пені згідно п.4.5 договору, а саме 0,1% від суми відмови розрахунку (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожний день прострочення.

Суд зазначає, що зазначений розмір пені суперечить положенням статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", так як перевищує розмір пені, котрий нараховується за цей же період з врахуванням подвійної облікової ставки, встановленої на той чи інший період Національним банком України. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд провівши власний перерахунок (а.с.66-69) встановив, що розмір пені який підлягає до стягнення з врахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України становить 78463,31 грн. , а саме по видаткових накладних:

- №27 від 02.07.2018 (за період з 03.07.2018 по 02.01.2019) сума пені становить 9095,44 грн.;

- №32 від 10.07.2018 (за період з 11.07.2018 по 10.01.2019) сума пені становить 7307,62 грн.;

- №33 від 12.07.2018 (за період з 13.07.2018 по 12.01.2019) сума пені становить 8259,48 грн.;

- №36 від 13.07.2018 (за період з 14.07.2018 по 13.01.2019) сума пені становить 12503,60 грн.;

- №33 від 16.07.2018 (за період з 17.07.2018 по 16.01.2019) сума пені становить 9011,74 грн.;

- №39 від 18.07.2018 (за період з 19.07.2018 по 18.01.2019) сума пені становить 5778,82 грн.;

- №40 від 19.07.2018 (за період з 20.07.2018 по 19.01.2019) сума пені становить 2932,63 грн.;

- №43 від 24.07.2018 (за період з 25.07.2018 по 24.01.2019) сума пені становить 13187,04 грн.;

- №46 від 26.07.2018 (за період з 27.07.2018 по 26.01.2019) сума пені становить 10386,94 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що в частині стягнення пені у розмірі 1737,69 грн. слід відмовити.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту ст. 233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи і їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст.2 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі №912/1703/18.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Враховуючи пояснення представника відповідача, фінансовий стан, стягнення додатково до суми боргу "інфляційних втрат" та відсотків річних, суд приходить до висновку про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.08.2018 у справі №903/827/17, від 13.06.2018 у справі №904/9781/17, від 10.05.2018 у справі № 921/43/17-г/5, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18).

Оцінюючи подані сторонами докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу від 01.04.2018 підлягають задоволенню в сумі 126294,10 грн., в т.ч.: 67342,00 грн. - основний борг, 7846,33 грн. - пені, 13153,73 грн. - 3% річних та 37952,04 грн. - інфляційних втрат. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 2953,66 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Притані» (вулиця Центральна, будинок 87, село Скулин, Ковельський район, Волинська область, 45043, ) на користь фізичної особи-підприємця Клімука Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 126294,10 грн (сто двадцять шість тисяч двісті дев`яносто чотири гривні десять копійок), (з них: 67342,00 грн. - основний борг, 7846,33 грн. - пеня, 13153,73 грн. - 3% річних та 37952,04 грн. - інфляційні втрати) та 2953,66 грн. (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три гривні шістдесят шість копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 14.11.2019.

Суддя І. О. Гарбар