ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2384/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг", м. Київ
до Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", смт. Новопокровка
про стягнення 732955,98 грн.
за участю представників сторін:

представника позивача - Угольков Є.О., за довіреністю № 219 від 12.08.2019 року;

представника відповідача - Чередникова А.С., на підставі ордеру від 11.11.2019 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.01.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" про стягнення заборгованості за договором № UTL-0022 від 18.07.2018 року про транспортно-експедиторське обслуговування при перевезенні вантажів залізничним транспортом у розмірі 732955,98 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 09.09.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 28.10.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.10.2019 року підготовче засідання було відкладено на 04.11.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.11.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 11.11.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.11.2019 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № UTL-0022 від 18.07.2018 року, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 732955,98 грн., з яких 519947,52 грн. основний борг, 124962,05 грн. пені, 74130,45 грн. інфляційних втрат та 13915,96 грн. 3% річних.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.11.2019 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем в порушення умов договору не було направлено рахунки на оплату, які є підставою для оплати, у зв`язку з чим відповідача не можу вважатись таким, що прострочив оплату за договором.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

18.07.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (позивач) та Державним підприємством «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (відповідач) було укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування при перевезенні вантажів залізничним транспортом № UTL-0022, у відповідності до умов якого відповідач доручає, а позивач зобов`язується за рахунок відповідача надати транспортно-експедиторське обслуговування, пов`язане з організацією та перевезенням вантажів відповідача у вагонах-зерновозах при здійсненні організації перевезень по території України і/або на експорт.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, відповідач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку відвантаження направити позивачу заявку (Додаток № 1) на організацію перевезення вантажу із зазначенням найменування вантажу, пункту навантаження і станції відправлення вантажу, обсягу, термінів (початок і закінчення) відвантаження, станцію призначення і найменування одержувача, видів супровідних документів.

Відповідно до п. 3.1 договору, розмір договірної ціни (ставка) по кожній заявці визначається видом та обсягом транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО), встановлюється сторонами у відповідному Додатку до договору і включає в себе суму винагороди позивача і загальну сум витрат позивача.

Відповідно до п. 3.3 договору, при організації перевезення вантажів відповідача на підставі рахунку, сформованого позивачем згідно заявки відповідача, відповідачем проводиться оплата протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку відповідачем, в розмірі 100% договірної ціни (ставки), узгодженої сторонами в додатку до договору і визначеної відповідно до п. 3.1 цього договору, обов`язок направлення або вручення рахунку покладається на позивача.

Додатковою угодою № 1 від 24.07.2018 року до договору сторони погодили ціну послуг при перевезенні.

Вищезазначена додаткова угода підписана обома сторонами та скріплена печатками.

Позивачем, на виконання умов вищезазначеного договору, було надано відповідачу послуги з перевезення вантажів, що підтверджується актом наданих послуг № U-000240 від 31.08.2018 на суму 616103,69 грн., актом наданих послуг № U-000241 від 31.08.2018 року на суму 647258,03 грн., актом наданих послуг № U-000242 від 31.08.2018 року на суму 14629,80 грн., актом наданих послуг № U-000262 від 30.09.2018 року на суму 14539,20 грн., які підписані обома сторонами( арк.спр.56-58).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач лише частково оплатив надані позивачем послуги, що підтверджується платіжними дорученнями № 1263 від 29.10.2018 року на суму 222583,20 грн., № 1343 від 12.11.2018 року на суму 100000,00 грн., № 1055 від 17.09.2018 року на суму 60000,00 грн., № 1121 від 23.09.2018 року на суму 140000,00 грн., № 1516 від 18.01.2019 року на суму 50000,00 грн., № 1578 від 15.02.2019 року на суму 50000,00 грн., № 181 від 22.03.2019 року на суму 150000,00 грн. (а.с. 63-69).

Враховуючи вищенаведене, позивач вказує, що заборгованість відповідача за надані послуги з перевезення складає 519947,52 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення 519947,52 грн. основного боргу, 124962,05 грн. пені, 74130,45 грн. інфляційних втрат та 13915,96 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Абзацом 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитор зобов`язаний надавати транспортно експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту міститься в ст. 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вже було зазначено вище, позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 1292530,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг, які підписані обома сторонами ( арк. спр. 56-58).

Відповідач, в порушення умов, укладеного між сторонами договору, не здійснив оплату наданих позивачем послуг в повному обсязі, а здійснив лише часткову оплату в розмірі 772583,20 грн., що підтверджується платіжними доручення, які наявні в матеріалах справи ( арк. спр. 63-69).

Щодо заперечень відповідача стосовно не надсилання позивачем рахунків на оплату, які є підставою для оплати наданих послуг, суд зазначає наступне.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що при організації перевезення вантажів відповідача на підставі рахунку, сформованого позивачем згідно заявки відповідача, відповідачем проводиться оплата протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку відповідачем, в розмірі 100% договірної ціни (ставки), узгодженої сторонами в додатку до договору і визначеної відповідно до п. 3.1 цього договору. Обов`язок направлення або вручення рахунку покладається на позивача.

В даному випадку посилання відповідача на те, що позивачем не було направлено рахунки на оплату, у зв`язку з чим у відповідача не виникло обов`язку здійснити оплату за надані послуги є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні платіжні доручення про часткові оплати за договором.

Так, у платіжних дорученнях відповідачем зазначено у призначеннях платежу рахунки на оплату № U-000221, № U-000222, що свідчить про отримання останнім рахунків згідно яких здійснювались оплати.

Крім того, як вбачається з поштового опису (а.с. 70) позивачем були направлені акти надання послуг та рахунки на оплату 20.06.2019 року на адресу відповідача.

Також акти надання послуг та рахунки були направлені відповідачу разом із позовною заявою, про що свідчить опис вкладення у цінний лист, наданий позивачем разом із позовом.

В свою чергу суд зауважує, що пунктом 3.3 договору було передбачено або направлення або вручення рахунку позивачем.

В той час, як відповідач вказує на те, що позивач був зобов`язаний пересвідчитись в повноваженнях особи, яка отримала рахунок.

Проте з аналізу пункту 3.3 договору не вбачається обов`язку позивача відстежувати вручення відповідного рахунку та перевіряти повноваження особи, яка отримала рахунок.

Крім того, як вже було зазначено вище, відповідачем зазначались номери рахунків на оплату та їх дати у платіжних дорученнях, якими останній здійснював часткові оплати за надані позивачем послуги.

Враховуючи те, що відповідачем частково сплачувалась заборгованість за рахунками № U-000221, № U-000222, які були зазначені останнім у призначенні платежу у платіжних дорученнях, вказані дії відповідача свідчать про отримання відповідачем вказаних рахунків та про настання строків на здійснення оплати за договором.

Крім того, як вже було зазначено в матеріалах справи наявні акти наданих послуг підписані з обох боків (а.с. 55-58).

Таким чином на даний час у відповідача наявний борг за перевезення вантажу, здійснене позивачем у розмірі 519947,52 грн.

Відповідач відзиву на позов не надав, докази сплати заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про транспортно-експедиторське обслуговування при перевезенні вантажів залізничним транспортом № UTL-0022 від 18.07.2018 року у розмірі 519947,52 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 124962,05 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.7 договору, за затримку платежів по фактично наданим позивачем послугам більш ніж на 10 банківських днів, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки оплату, починаючи з 11 дня.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із розрахунку позивача, останнім було здійснено розрахунок пені за рахунком на оплату № U-000221 від 31.08.2018 року за період з 16.11.2018 року по 26.04.2019 року на суму заборгованості 293520,49 грн. (загальна вартість послуг за вказаним рахунком 616103,69 грн.), тобто з урахуванням часткових оплат відповідача (платіжне доручення від 29.10.2018 року на суму 222583,20 грн. та платіжне доручення від 12.11.2018 року на суму 100000,00 грн.), згідно якого сума пені складає 52519,98 грн.

Судом перевірено розрахунок пені позивача за вказаним рахунком та встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Крім того позивачем здійснено розрахунок пені за рахунком на оплату № U-000222 від 31.08.2018 року за період з 05.10.2018 року по 05.04.2019 року з урахуванням часткових оплат відповідача, згідно якого сума пені складає 72442,07 грн.

Проте, вказаний розрахунок пені є невірним, оскільки позивачем включено до розрахунку пені дні оплат відповідача, що не відповідає вимогам чинного законодавства, в той час, як день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16.

Таким чином, здійснивши перерахунок суми пені з урахуванням вимог чинного законодавства та умов договору, судом встановлено, що період та сума пені за порушення відповідачем строку оплати становлять:

- За період з 05.10.2018 року по 17.01.2019 року на суму заборгованості 447258,03 грн. розмір пені становить 46318,78 грн.;

- За період з 19.01.2019 року по 14.02.2019 року на суму заборгованості 397258,03 грн. розмір пені становить 10579,04 грн.;

- За період з 16.02.2019 року по 21.03.2019 року на суму заборгованості 347258,03 грн. розмір пені становить 11645,04 грн.;

- За період з 23.03.2019 року по 05.04.2019 року на суму заборгованості 197258,03 грн. розмір пені становить 2723,78 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 123786,62 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 1175,43 грн. в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з безпідставністю її нарахування.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 13915,96 грн. та інфляційних втрат в сумі 74130,45 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок суми 3% річних, нарахованих позивачем за порушення строків оплати відповідача згідно рахунку №U-000221 від 31.08.2018 року за період з 16.11.2018 року по 25.07.2019 року на суму заборгованості 293520,00 грн., судом встановлено, що сума 3% річних у розмірі 6079,48 грн. відповідає вимогам чинного законодавства та вірно нарахована.

Судом перевірено розрахунок 3% річних здійснений позивачем за порушення строків оплати відповідача згідно рахунку на оплату № U-000222 від 31.08.2018 року та встановлено, що позивачем включено до розрахунку 3% річних дні оплат відповідача, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних з урахуванням вимог чинного законодавства, судом встановлено, що період та сума річних за порушення відповідачем строку оплати становлять:

- За період з 05.10.2018 року по 17.01.2019 року на суму заборгованості 447258,00 грн. розмір 3% річних становить 3859,90 грн.;

- За період з 19.01.2019 року по 14.02.2019 року на суму заборгованості 397258,00 грн. розмір 3% річних становить 881,59грн.

- За період з 16.02.2019 року по 21.03.2019 року на суму заборгованості 347258,00 грн. розмір 3% річних становить 970,42 грн.

- За період з 23.03.2019 року по 25.07.2019 року на суму заборгованості 197258,00 грн. розмір 3% річних становить 2026,62 грн.

Враховуючи вищенаведене розмір 3% річних за порушення відповідачем строків оплат за договором становить 13818,01 грн.

В частині стягнення 3% річних в сумі 97,95 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, судом встановлено, що він є невірним.

Так, позивачем нараховано інфляційні втрати у сумі 23687,06 грн. на суму заборгованості згідно рахунку № U-000221 від 31.08.2018 року за період з листопада 2018 року по червень 2019 року.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат в системі «Ліга» згідно рахунку № U-000221 від 31.08.2018 року за період з листопада 2018 року по червень 2019 року судом встановлено, що сума інфляційних втрат зі вказаний період становить 17428,71 грн.

Також позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 50443,39 грн. згідно рахунку № U-000222 від 31.08.2018 року за період з вересня 2018 року по червень 2019 року з урахуванням часткових оплат відповідача.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат в системі «Ліга» згідно рахунку № U-000222 від 31.08.2018 року за період з вересня 2018 року по червень 2019 року судом встановлено, що сума інфляційних втрат зі вказаний період становить:

- За період з вересня 2018 року по грудень 2018 року на суму заборгованості 447258,03 грн. сума інфляційних втрат складає 26494,75 грн.;

За січень 2019 року на суму заборгованості 397258,03 грн. сума інфляційних втрат складає 3972,58 грн.;

- За лютий 2019 року на суму заборгованості 347258,03 грн. сума інфляційних втрат складає 1736,29 грн.;

- За період з березня 2019 року по червень 2019 року на суму заборгованості 197258,03 грн. сума інфляційних втрат складає 4160,67 грн.;

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 53793,00 грн.

В частині стягнення 20337,45 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 10670,19 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 929 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", смт. Новопокровка (, місцезнаходження: 63523, Харківська область, смт Новопокровка, вул. ім. В. Вєсіча, буд. 1) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг", м. Київ (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 32-Г, офіс 8) 519947,52 грн. основного боргу, 123786,62 грн. пені, 13818,01 грн. 3% річних, 53793,00 грн. інфляційних втрат та 10670,19 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг", м. Київ (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 32-Г, офіс 8);

Відповідач - Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", смт. Новопокровка (, місцезнаходження: 63523, Харківська область, смт Новопокровка, вул. ім. В. Вєсіча, буд. 1);

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "14" листопада 2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/2384/19