УХВАЛА

м. Київ

15.11.2019Справа № 910/15811/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»

до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та Державної казначейської служби України

про стягнення 1 661 025,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України виконавчого збору у розмірі 1 661 025,68 грн.

В основу направленого на розгляд Господарського суду міста Києва позову покладено твердження про наявність у відповідачів заборгованості перед позивачем.

Обґрунтовуючи це твердження, позивач зазначає, що 03.04.2015 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу.

В рамках цього провадження з банківських рахунків позивача у примусовому порядку було списано, у тому числі, 1 661 025,68 грн. виконавчого збору. Зазначені грошові кошти були перераховані управлінню державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва. Крім того, 235,99 грн. витрат на проведення виконавчих дій було перераховано Міністерству юстиції України.

Судовими рішеннями у справі №915/648/15 виконавчий напис приватного нотаріуса визнано такими, що не підлягають виконанню.

Стягнуті суми виконавчого збору та компенсації витрат позивач вважає боргом, який має бути стягненим у порядку господарського судочинства.

Правовою підставою твердження про наявність зобов`язання у відповідачів позивач визначає частину сьому статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до припису якої у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

У даному випадку заявлений позов не є спором, що виник при здійсненні господарської діяльності і не відповідає вимогам статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом даного позову фактично є оскарження бездіяльності виконавця під час примусового виконання ним рішення приватного нотаріуса.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження (стягувач чи боржник) мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За правилом цієї процесуальної норми оскарженою може бути виключно рішення, дія або бездіяльність вчинені під час виконання судового рішення у справі.

Відповідно, заявлений позов не може бути розглянуто господарським судом в порядку судового контролю.

Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалось, що не всі дії посадових осіб державної виконавчої служби та приватних виконавців можуть оскаржуватись у рамках судового контролю.

Зокрема, за узагальненими правовими висновками пунктів 6.7-6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі 925/138/18, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно- правовим спором є спір, у якому (у тому числі) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Відповідно до припису частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, даний позов про повернення стягнутого виконавчого збору, заявлений до двох суб`єктів при здійсненні ними владно-управлінських функцій, не може бути предметом розгляду судами господарської юрисдикції.

Цей позов має розглядатись у загальному порядку судом адміністративної юрисдикції з урахуванням вимог параграфу третього Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у відкритті провадження.

Керуючись статтями 175, 234, 339, 341, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» до Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби про стягнення 1 661 025,68 грн. заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Ю. Кирилюк