РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2019Справа № 910/12212/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Селянського фермерського господарства "ГОРИЗОНТ-2" (09146, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Михайлівка, вул. Польова, 1)

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова,3/14)

про визнання укладеною додаткової угоди

за участю представників

від позивача: не з`явився

від відповідача: Устінова Г.К.

У судовому засіданні 13.11.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Селянське фермерське господарство "ГОРИЗОНТ-2" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання укладеною додаткової угоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що листом від 10.10.2018 Селянське фермерське господарство "ГОРИЗОНТ-2" повідомило відповідача про своє бажання скористатись переважним правом на укладення договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки від 23.06.2009. Оскільки після закінчення дії договору позивач не отримав від відповідача відповіді, орендар повторно звернувся до орендодавця з вимогою про підписання додаткової угоди про поновлення договору оренди. За доводами позивача, незадоволення відповідачем вимоги щодо підписання додаткової угоди (відсутність відповіді на лист) є підставою для звернення позивача з позовом до суду про визнання додаткової угоди укладеною.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 позовну заяву Селянського фермерського господарства "ГОРИЗОНТ-2" залишено без руху, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу час для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду, а саме зазначити, яким чином суб`єктний склад сторін за договором оренди земельної ділянки від 23 червня 2009 року, до якого позивач просить визнати укладеною додаткову угоду, узгоджується (є пов`язаним) із визначеним у позовній заяві відповідачем - Головним управління Держгеокадастру у Київській області.

16.09.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивачем зазначено, що оскільки розпорядником (орендодавцем) спірної земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, тому суб`єктивний склад сторін за договором оренди земельної ділянки від 23.06.2019, до якого позивач просить визнати укладеною додаткову угоду, узгоджується (є пов`язаним) із визначеним у позовній заяві відповідачем - Головним управління Держгеокадастру у Київській області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12212/19 та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 16.10.2019.

02.10.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду Головне управління Держгеокадастру у Київській області не є розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:0009 та до повноважень останнього не відноситься питання стосовно поновлення договору оренди вищевказаної земельної ділянки, тобто, Головне управління Держгеокадастру у Київській області не є належним відповідачем у справі.

10.10.2019 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що доводи відповідача є помилковими, оскільки відповідно до відомостей Державного земельного кадастру станом на 30.07.2019 спірна земельна ділянка відносилась зо земель державної форми власності з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, з 01.01.2019 не відбувся автоматичний перехід права власності на спірну земельну ділянку із земель державної власності до земель комунальної власності Узинської міської об`єднаної територіальної громади.

У судовому засіданні 16.10.2019 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача, відкласти підготовче засідання на 30.10.2019 у зв`язку з наданням представником відповідача заперечень на відповідь на відзив, викликати представника позивача у судове засідання, визнати явку обов`язковою, встановити відповідачу строк для надання заперечень - 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

25.10.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшов супровідний лист позивача з долученими до нього оригіналами документів, які надавались до позовної заяви. У даному листі позивач також просив суд здійснювати розгляд справи без їх участі.

У судовому засіданні 30.10.2019 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 13.11.2019.

У судове засідання, призначене на 13.11.2019, з`явився представник відповідача, який надав пояснення по суті спору та свої заперечення стосовно заявлених позовних вимог, у задоволенні яких просив відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у клопотаннях просив суд розглядати справу за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

23 червня 2009 року між Селянським фермерським господарством "ГОРИЗОНТ-2" (надалі-позивач, орендар) та Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області (надалі - орендодавець) був укладений договір оренди земельної ділянки (надалі- договір), який зареєстрований Білоцерківським районним відділом державного підприємства «Центр ДЗК», про що вчинено запис №93 від 23.06.2019.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке знаходиться в адміністративних межах Михайлівської сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка, що перебуває в державній власності загальною площею 26 4894 га (ріллі) за рахунок земель резервного фонду.

Згідно з п. 5.1. договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом п`яти днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Даний договір укладено на 10 (десять) років, починаючи з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий термін. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір щодо продовження дії договору на новий термін (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 11.3 договору дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.

Пунктом 11.1 договору сторони передбачили, що зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

На виконання умов договору Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області було передано, а Селянським фермерським господарством "ГОРИЗОНТ-2" прийнято обумовлену договором земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить підписаний між сторонами акт прийому-передачі земельної ділянки від 23.06.2009.

В період дії договору орендар належно виконував взяті на себе зобов`язання за договором, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачував орендну плату та використовував земельну ділянку виключно за її цільовим призначення, що підтверджується довідками Михайлівського Старостинського округу №5 Узинської міської ради №194 від 02.09.2019, №178 від 12.08.2019.

Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

За доводами позивача, передана в оренду земельна ділянка, яка розташована на території Київської області, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, повноваження з розпорядження якою з 01.01.2013 року віднесено до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Таким чином, листом від 10.10.2018 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Супровідним листом від 05.08.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою щодо підписання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яка була залишена без задоволення, проте, відповіді на вказані листи не отримував.

У зв`язку з виникненням вищевказаних обставин, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати укладеною, в силу положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі», додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий строк на тих самих умовах у редакції, наведеній в позовній заяві.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як встановлено судом, строк дії укладеного між позивачем та Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області договору оренди земельної ділянки від 23.06.2009 закінчився 23.06.2019.

При цьому, по закінченню дії договору орендар продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату, про що свідчить довідка Узинської міської ради Старостинського округу №5 за вих.№178 від 12.08.2019 та зареєстровані податкові накладні за 2019 рік.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що станом на момент розгляду спору земельна ділянка за актом прийому-передачі від орендаря до орендодавця не поверталась.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч. 2 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом від 10.10.2018 про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Однак, листом №27-10.0.222-17320/2-18 від 14.11.2018 відповідач повідомив про відсутність бажання поновлювати договір оренди землі на тих самих умовах.

Судом також встановлено, що 05.08.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з супровідним листом, у якому просив підписати додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, проте, останній був залишений відповідачем без задоволення. Так, листом №27-10.0.222-22316/2-19 від 02.09.2019 відповідач повідомив, що питання стосовно поновлення договору оренди землі, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Нормами частини 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Як встановлено судом та слідує із матеріалів справи, земельна ділянка, що є предметом договору оренди, розташована на території Узинської міської об`єднаної територіальної громади і входить до Державного акту серії ІІ-КВ №002251 на право постійного користування Колективного сільськогосподарського підприємства «Михайлівське» (реорганізоване у ТОВ «Михайлівське»).

Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Згідно з Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" 2498-VIII установлено, що з дня набрання чинності цим законом, землі вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного Кодексу України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

В свою чергу повноваження районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), після внесення змін до Закону, припинилось.

Відповідно до ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Судом прийнято до уваги, що у матеріалах справи міститься лист вих. №03-10-235 від 22.03.2019, у якому міський голова Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області просив відповідача передати із державної у комунальну власність Узинської міської ОТГ земельну ділянку кадастровий номер :02:017:0009, площею 26,4894 га, яка розташована на території Узинської міської об`єднаної територіальної громади.

У відповідь на вищевказане звернення відповідач повідомив (лист №18-10.0.3.-11112/2-19 від 27.08.2019), що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» вищевказана земельні ділянка дійсно не була включена до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 27.09.2018. Однак, при цьому відповідач зазначає, що 01.01.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" відповідно до якого землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

З наведених фактичних обставин справи та положень чинного законодавства суд дійшов висновку, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Київській області не відноситься питання стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:0009, площею 26,4894 га, оскільки відбулась зміна сторони у спірному зобов`язанні.

Згідно з ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Саме відповідача ГПК України наділяє комплексом прав, відмінних від прав інших учасників судового процесу, що є процесуальним механізмом забезпечення можливості реалізації прав особи, яка повинна відповідати за позовом.

Частина 2 ст. 61 Конституції України гарантує, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст.48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених вище процесуальних норм дозволяє дійти висновку про те, що суд позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну неналежного відповідача належним при відсутності клопотання позивача.

У свою чергу заявлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого до Головного управління Держгеокадастру у Київській області позову та необхідність у його відмові у повному обсязі.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір згідно з приписами ст.129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.11.2019

Суддя Л. Г. Пукшин