СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Справа № 922/409/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

Секретар судового засідання Соляник Н.В.

за участю:

від апелянта Бабаєв В.О. (адвокат), Дяків А.Б. (директор)

від відповідача Халабурдін С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Приватного підприємства "DIQ", м. Харків (вх. № 2582 Х/2)

на рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 (суддя Присяжнюк О.О., ухвалене у м.Харків 20.06.2019 о 13:43 год., повний текст складено 24.06.2019

за позовом Приватного підприємства "DIQ", м. Харків

до Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" (ДУ ІМР НАМН), м. Харків

про зобов`язання вчинити певні дії

У судовому засіданні 16.10.2019 оголошено перерву до 13.11.2019 о 10:00 годині.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство DIQ, м. Харків (Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Державної установи Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України (Відповідач) з вимогами про зобов`язання виконати дії, передбачені п.2.3.2 договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009, а саме:

- за власні кошти здійснити ремонт біохімічного аналізатора Ехрres Рlus Вауеr Diagnostics (№11182) в сертифікованому центрі з ремонту та обслуговуванню зазначеного обладнання;

- за власні кошти здійснити ремонт хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR (№1381) в сертифікованому центрі з ремонту та обслуговуванню зазначеного обладнання.

Позовна заява мотивована неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за укладеним з Позивачем 28.07.2009 договором № 017 "О передаче оборудования во временное пользование", оскільки згідно з актами діагностики обладнання від 09.04.2015 та від 12.12.2016, що складені сертифікованими центрами з ремонту та обслуговування зазначеного обладнання, встановлено, що і Пристрій 1, і Пристрій 2 перебувають у несправному стані та експлуатації не підлягають. Відповідач, в порушення умов в пункті 2.3.2 Договору, незважаючи на вимоги Позивача в направленій Відповідачу претензії №1 від 23.12.2016, не здійснив ремонт переданого йому в користування за Договором обладнання Пристрою 1 та Пристрою 2 в сертифікованому центрі за власні кошти.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.08.2018 у справі №922/409/17 у задоволені позовних вимог Приватного підприємства DIQ відмовлено в повному обсязі.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 року апеляційну скаргу Приватного підприємства DIQ, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2018 у справі №922/409/17 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2018 у справі №922/409/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2019 касаційну скаргу Приватного підприємства "DIQ" рішення господарського суду Харківської області 20.08.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі № 922/409/17 скасовано, справу направлено до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

За результатами нового розгляду рішенням господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі № 922/409/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вихід з ладу спірних Пристроїв саме під час дії Договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009, як і доказів належного виконання Позивачем передбаченого п.2.3.1. Договору обов`язку здійснення сервісного обслуговування обладнання за рахунок Власника.

Господарським судом при новому розгляді справи не встановлено, що вихід обладнання з ладу відбувся в межах строку дії договору, що виключає можливість застосування зазначеного у позові п.2.3.2. договору обов`язку відповідача при поломці і виході з ладу приладу або окремих його елементів не з вини Власника, провести ремонт, заміну такого обладнання.

Приватне підприємство DIQ звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі № 922/409/17, в якій просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- Висновок суду першої інстанції про те, що Договір №017 від 28.07.2009 припинив свою дію через 5 років, є необґрунтованим, оскільки у 2015 році відповідач продовжував використання медичного обладнання позивача, що підтверджує атестаційним свідоцтвом ДП "Харківстандартметрологія" №100-276/2015 від 11.2015. Позивач вважає, що договір був пролонгований на той самий строк та на момент складання акту прийому-передачі обладнання від 12.12.2016 був чинним.

- В матеріалах справи наявні копії звітів сертифікованих сервісних компаній по обслуговуванню обладнань ТМ Siemens, що підтверджує виконання позивачем п.2.3.1 договору №017 від 28.07.2009, а висновок суду про недоведеність виконання п.2.3.1 договору є необґрунтованим

У відзиві на апеляційну скаргу Державна установа Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки, на його думку, строк дії договору закінчився 28.07.2014 та не пролонгувався сторонами, що підтверджується листом вих. №30-11 від 30.11.2015.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про вихід з ладу обладнання в межах строку дії договору, а справність пристрою підтверджується матеріалами справи (звіт сертифікованого ТОВ «Гемо Медіка Солюшенс» від 28.10.2014).

Державна установа Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України посилається на те, що відповідач неодноразово просив позивача забрати обладнання після припинення строку дії договору, однак позивачем не вчинялося жодних дій.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства DIQ № б/н від 15.08.2019 на рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі № 922/409/17, розгляд справи призначено на 16.10.2019.

У зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Мартюхіної Н.О. на дату розгляду справи, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

У судовому засіданні 16.10.2019 оголошено перерву до 13.11.2019, про що постановлено протокольну ухвалу.

Про дату, час та місце судового засідання учасники провадження повідомлені належним чином.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Шутенко І.А. на дату розгляду справи, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст. 222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

28.07.2009 між Приватним підприємством DIQ (Власник) та Державною установою Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України (Користувач) було укладено договір про передачу устаткування в тимчасове користування №017 (договір т.1, а.с.11-12), відповідно до розділу 1 якого, на період дії даного договору Власник передає Користувачу у тимчасове користування біохімічний аналізатор автомат Expres Plus Bayer Diagnostics (№11182) вартістю 130000,00грн., і хемілюмінесцентний аналізатор ACS: CENTAUR (№1381) вартістю 500000,00грн. (обладнання з комплектом витратних матеріалів) на умовах того, що Користувач проводитиме обстеження своїх пацієнтів на аналізаторах Власника, а Власник зможе замовляти Користувачу проведення досліджень біологічних рідин на аналізаторах, які знаходяться у Користувача, в рамках дослідницьких програм, що проводяться Власником або його авторизованими представниками.

У п.2.2. договору сторони встановили, що Власник має право просити Користувача про надання послуг з виконання для нього (або СПД ОСОБА_1 , СПД ОСОБА_2 ) робіт з дослідження біохімічних рідин на обладнанні Власника на взаємозаліковій схемі по техзавданню, наданому СПД чи Власником.

Згідно з п.2.3.1. договору, в межах строку його дії, сервісне обслуговування обладнання виконується за рахунок Власника, в той час, відповідно до п.2.3.2. означеного договору, при поломці і виході з ладу приладу або окремих його елементів не з вини Власника, ремонт, заміна (повна або часткова) проводиться за рахунок Користувача.

У п. 2.4.3. договору було погоджено, що для того, щоб уникнути пошкодження та передчасного виходу з ладу обладнання, Користувач не має права: залучати до ремонту служби сервісу та ремонту не схвалені Власником.

На виконання умов договору, актом приймання-передачі обладнання від 28.07.2009 Приватне підприємство DIQ передало, а Державна установа Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України отримала у тимчасове користування біохімічний аналізатор автомат Expres Plus Bayer Diagnostics (№11182) вартістю 130000,00 грн. і хемілюмінесцентний аналізатор ACS: CENTAUR (№1381) вартістю 500000,00 грн.

Пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору.

Вказаній нормі кореспондують норми частини 1 статті 627 цього кодексу, згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи зі змісту пункту 1 частини 2 статті 11 та частини 1 статті 509 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526, частина 1 статті 628, статті 629 ЦК України).

Враховуючи встановлену ст. 204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, договір про передачу устаткування в тимчасове користування №017 від 28.07.2009 є підставою для виникнення та існування кореспондуючих прав і обов`язків сторін, обумовлених таким договором.

Відповідно до п.3.1. договору, він вступає в дію з моменту його підписання і діє протягом 5 років з дня підписання (тобто, до 28.07.2014).

Положення про подальше автоматичне продовження дії договору після означеного строку, договір не містить, так само, як матеріали справи не містять і окремих угод про продовження такого строку.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України, стаття 202 ГК України).

Перелік цих підстав наведено у статтях 599 601, 604 609 ЦК України.

Разом з тим, закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Відповідно до положень п. 3.1. Договору (укладеного 28.07.2009) він діє протягом 5 років з дня його підписання, тобто до 28.07.2014.

Разом з тим, у п.7.3. постанови Верховного суду у справі №922/409/17, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанції про закінчення строку дії Договору 28.07.2014 та перебування Пристроїв 1, 2 після цієї дати у Відповідача.

Суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про недоведеність невиконання Відповідачем своїх обов`язків за Договором та про відсутність підстав для зобов`язання Відповідача виконати умови Договору щодо здійснення ремонту цього обладнання, оскільки суди не дослідили та не надали оцінки доказам у справі, а саме Договору стосовно того, чи встановлював він обов`язок користувача (Відповідача) повернути Пристрої 1, 2 у належному стані після закінчення строку дії Договору; умовам щодо порядку повернення пристроїв.

Крім цього, суди передчасно поклали обов`язок доведення вини за вихід Пристроїв 1, 2 з ладу на Позивача, не встановивши, чи вийшли вони з ладу під час користування ними Відповідачем під час дії Договору, чи в умовах, коли строк Договору сплив, а у Відповідача відпали підстави для подальшого користування цим обладнанням, а виник обов`язок повернути обладнання.

Суди не дослідивши при цьому умови Договору щодо відповідальності (відповідальної особи) за неповернення обладнання за Договором після закінчення строку його дії, а відповідно і щодо відповідальності за пошкодження (несправність) Пристроїв 1, 2 після закінчення строку дії Договору у разі його неповернення власнику Позивачу за його вимогою. Суди також не дослідили і не надали оцінку доказу - сервісному звіту, датованому 28.10.2014, тобто після встановленої судами дати спливу строку Договору, констатувавши лише, що відповідно до нього Пристрій 2 є повністю функціональним.

Відповідно до статті 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З наявного в матеріалах справи акту діагностики обладнання від 09.04.2015, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю Інтермедика-Україна, вбачається, що біохімічний аналізатор Expres Plus Bayer Diagnostics (№11182) знаходиться у несправному стані та експлуатації не підлягає (т.1, а.с.14-17).

Відповідно до акту огляду медичного обладнання від 12.12.2016 №122/07, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю Наміком, обладнання, яке належить Позивачу та знаходиться у Державної установи Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 82 перебуває у несправному стані та експлуатації не підлягає (т.1, а.с.18).

23.12.2016 Позивач звернувся до Відповідача з претензією №1 про відновлення майнових прав Власника по договору про передачу обладнання у тимчасове користування №017 від 28.07.2009 шляхом здійснення ремонту переданого обладнання, що є предметом цього договору у відповідному сертифікованому центрі за рахунок коштів Відповідача, як Користувача, на підставі п.2.3.2. договору (т.1, а.с.19).

Вимоги вищезазначеної претензії відповідач не виконав, що і стало підставою для звернення Приватного підприємства DIQ до суду з позовною заявою.

Обґрунтовуючи заявлені у позові вимоги, Приватне підприємство DIQ посилалося на положення п. 2.3.2. Договору, відповідно до якого в межах строку дії договору ремонт обладнання здійснюється за рахунок користувача.

Відповідно до умов Договору, в межах строку дії договору (п.2.3) при поломці та виході з ладу пристрою чи окремих його елементів не з вини Власника ремонт, заміна (повна або часткова) виконується за рахунок Користувача (п.п.2.3.2).

Тобто, для виникнення в період чинності Договору обов`язку Відповідача з проведення ремонту Пристроїв 1 і 2 необхідні такі умови:

вихід з ладу обладнання в межах строку дії Договору;

відсутність вини Позивача у несправності обладнання.

Отже, вимагаючи виконання відповідачем п. 2.3.2. Договору, позивач повинен довести, що вихід з ладу Пристроїв 1 і 2 стався під час та в межах строку дії Договору, тобто до спливу його строку (28.07.2014), та не з вини Позивача.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вихід з ладу Пристроїв 1 і 2 саме під час дії Договору.

Крім того, доказів належного виконання Позивачем передбаченого п. 2.3.1. Договору обов`язку здійснення сервісного обслуговування обладнання за рахунок Власника до матеріалів справи не додано.

В наявному в матеріалах справи Акті діагностики обладнання від 09.04.2015, складеному сервісною компанією ТОВ Інтермедика-Україна щодо Пристрою 1, зазначено, що на момент проведення діагностики пристрій не експлуатувався; технічне обслуговування не проводилося; запит на проведення технічного обслуговування даного аналізатора до сервісного центру не надходив.

При цьому, в Договорі та в Акті передачі-приймання обладнання до нього від 28.07.2009 відсутня інформація щодо стану пристроїв 1 і 2 на момент їх передачі в користування Відповідачу.

Тобто зміст наданих до матеріалів справи доказів не дозволяє встановити стан і ступінь придатності обладнання до експлуатації на момент його отримання Інститутом.

Відповідач на підтвердження відсутності у нього вини у виході з ладу медичного обладнання надав до суду копію акту вилучення плати від 20.05.2015 (т.1, а.с.29) та копію службової записки завідуючої лабораторії клінічної діагностики Ревенкової С ОСОБА_3 від 20.05.2015 (т.1, а.с.30), з яких вбачається, що директор Приватне підприємство «DIQ» - ОСОБА_4 . 20.05.2015 вилучив з хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR комп`ютерну плату. Останній від підписання акту вилучення плати від 20.05.2015 відмовився, про що зазначено в акті.

Також Відповідачем було надано до суду копію сервісного звіту від 28.10.2014 (т.1, а.с.31), в якому зазначено, що обладнання ADVIA CENTAUR є повністю функціональним та копію листів Позивачу №901/09-13 від 13.07.2016 та №1311/01-12 від 31.10.2016 (т.1, а.с. 32,33), в яких Відповідач, звертаючись до Позивача, зазначав, що строк дії договору сплив 28.07.2014, а у Інституту відсутня можливість в подальшому зберігати і нести матеріальну відповідальність за обладнання, яке не використовується та перебувало/перебуває на дату складання звіту на позабалансовому обліку інституту.

Також з наявної в матеріалах справи копії листа Позивача №30-11 від 30.11.2015 (т.1, а.с.134,135), адресованого директору Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», вбачається, що оскільки передане у користування за договором медичне обладнання з 2015 не використовується, а договору на використання обладнання не було продовжено на 26.11.2015, Позивач просив повідомити, зокрема, чи буде продовжено договір на використання обладнання, а якщо ні, зазначав про необхідність повернення обладнання Власнику, а також необхідність підтвердження статусу (технічного стану) обладнання на даний момент.

Умовами Договору не встановлено:

обов`язку відповідача повернути Пристрої 1 і 2 у належному стані після закінчення дії Договору;

порядку і строків такого повернення;

відповідальності Інституту за неповернення обладнання.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі обладнання (повернення майна) від 12.12.2016 до договору №017 від 28.07.2009 (т.1, а.с.80) комісія у складі Власника директора Приватного підприємства «DIQ» ОСОБА_4 та в присутності спеціаліста сертифікованого центра з ремонту та сервісного обслуговування спірного обладнання, інженера-техніка Товариства з обмеженою відповідальністю «Наміком» дійшла висновку, що біохімічний аналізатор Ехрres Рlus «Вауеr Diagnostics» (№11182) та хемілюмінісцентний аналізатор АСS: ADVIA CENTAUR (№1381) знаходяться в неробочому стані, а отже, неможливо здійснити приймання-передачу означеного обладнання (повернення майна) станом на 12.12.2016 до моменту виконання всіх необхідних технічних та організаційних умов для здійснення приймання-передачі (в тому числі, але не виключно ремонт обладнання, підготовка приміщення та ін.). Відомостей про присутність представника Користувача - Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» при складанні означеного акту з нього не вбачається, як і підписання акту таким представником.

За змістом актів приймання-передачі обладнання (повернення майна) від 12.12.2016 і супровідного листа до них, підписаного директором Приватного підприємства DIQ, несправність Пристроїв 1 і 2 зафіксована за результатами їх безпосереднього огляду в приміщенні відповідача за адресою: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 82.

Відповідно до відомостей, зазначених в акті огляду медичного обладнання від 12.12.2016 №122/07, технічна діагностика обладнання проведена після закінчення строку дії договору 12.12.2016 в Інституті за адресою: Харків, вул. Пушкінська, 82.

З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається можливості встановити, що вихід з ладу Пристроїв 1 і 2 відбувся саме в період користування Відповідачем спірним обладнанням під час дії Договору, а також виключити вину Позивача в несправності обладнання.

Враховуючи вищенаведене, посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог, на п.2.3.2. Договору, є безпідставними, оскільки даний пункт договору може бути заснований лише під час дії спірного договору.

Посилання апелянта на те, що вказаний договір був пролонгованим на той самий строк та на момент складання акту прийому-передачі обладнання від 12.12.2016 був чинним спростовуються вищенаведеним та наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, позивач неодноразово визнавав факт припинення дії Договору 28.07.2014.

Зокрема, в адресованому відповідачу листі № 30-11/30.11.15 директором ПП "DIQ" зазначено, що з 2015 року обладнання відповідачем не експлуатується і договір на використання Обладнання не було продовжено станом на 26/11/2015.

В Акті прийому-передачі обладнання (повернення майна) за Договором від 12.12.2016, підписаному від імені ПП "DIQ" та ТОВ "Наміком", зазначено про припинення договору № 017 від 28.07.2009 (т.1, а.с.20).

Крім того, в матеріалах справи наявний сервісний сервісний звіт від 28.10.2014, проведений та складений ТОВ Гемо Медіка Солюшенс на замовлення ПП "DIQ" через три місяці після закінчення строку дії Договору, з якого вбачається, що проблема була вирішена і пристрій ADVIA ОСОБА_5 (№1381) є повністю функціональним.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд, відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами матеріалів справи не доведено, що настання поломки/виходу з ладу обладнання відбулося в межах строку дії договору, яким, відповідно до ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, визначено хронологічні межі зобов`язань Відповідача за п.2.3.2 договору, та яким позивач обґрунтовував наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В порушення вимог ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності відповідних обставин, зазначених у позовній заяві, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованим та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з тим, посилання апелянта на те, що відповідач у 2015 продовжував використовувати медичне обладнання позивача та в листопаді 2015 року пройшов атестацію саме на обладнанні позивача і отримав атестаційне свідоцтво №100-276/2015, видане ДП «Харківстандартметрологія», отримавши акредитацію вищого рівня, є безпідставними, з огляду на наступне.

Акредитація лабораторії офіційне визнання того, що вимірювальна лабораторія є правочинною здійснювати конкретні вимірювання.

Акредитацію лабораторії проводять з метою офіційного визнання її правочинності в проведенні, за конкретними видами вимірювань, вимірювань хімічного складу, фізико-хімічних, фізико-механічних та інших властивостей і показників за конкретними групами (видами) об`єктів (речовин).

Лабораторія, що бажає пройти акредитацію, направляє в орган з акредитації офіційну заявку, в якій зазначає галузь акредитації. До заявки додаються:

копія положення про лабораторію;

копія паспорта лабораторії;

копія настанови з якості.

Паспорт лабораторії повинен містити детальну інформацію: щодо вимірювань, що виконуються лабораторією; оснащеності лабораторії; наявності засобів вимірювальної техніки, випробувального і допоміжного обладнання і їх стану; наявності організаційних, нормативних і методичних документів.

У наявному в матеріалах справи паспорті лабораторії клінічної діагностики, затвердженого директором Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" М.В. Красносельским 12.11.2015, відповідачем не зазначено інформації про наявність на території інституту обладнання - біохімічного аналізатора Ехрres Рlus Вауеr Diagnostics та хемілюмінісцентного аналізатора АСS: ADVIA CENTAUR (т.1, а.с.155-209).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Враховуючи відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, обґрунтованих невиконанням відповідачем п.2.3.2. укладеного між сторонами Договору, відсутні підстав для застосування приписів ст. 257, 261 ЦК України (позовна давність).

Доводи апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі №922/409/17, викладені Приватним підприємством "DIQ", не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватного підприємства "DIQ" на рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі №922/409/17 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі №922/409/17 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "DIQ" на рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі №922/409/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.06.2019 у справі №922/409/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.11.2019.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов