ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. Справа№ 910/4460/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенко О.О.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 23.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім"

на рішення господарського суду міста Києва

від 30.05.2019 (повний текст складено 10.06.2019)

у справі №910/4460/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

про стягнення 679 422,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білтім" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" 679422,33 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.12.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним п. 3.1 Договору підряду №17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначеної суми ПДВ - 27540,40 грн. та загальної ціни Договору з врахуванням суми ПДВ - 165242,40 грн.; стягнути з відповідача суму ПДВ в розмірі 27540,40 грн. Відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умови п. 10.1.-10.2. договору лише регламентують умови внесення такого забезпечення, договором не передбачені та відсутні, відповідно позивач вважає, що гарантійний платіж не підлягає повернення на його користь лише в тому випадку, якщо б він взагалі не виконав договір.

Скаржник вказує, що банківська гарантія забезпечує саме виконання зобов`язань по договору та сплату пені і штрафу, та не передбачає її використання з інших підстав.

Також скаржник зазначає, що враховуючи абз. 4 банківської гарантії відповідачем неправомірно була складена вимога щодо всієї суми банківської гарантії на суму 672 030,00 грн, так як момент нарахування пені настав 21.07.2018 , а звернення із вимогою до гаранта відбулося 27.07.2018 - період становить 7 (сім) календарних днів, за які нараховувалась пеня в розмірі 94 084,20 грн. (ціна товару 13 440 600,00 грн * 0,1% * 7 днів прострочення).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім" на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 у справі №910/4460/19; призначено справу до розгляду на 11.09.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у справі №910/4460/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/4460/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім" на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 у справі №910/4460/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В. Призначено справу до розгляду на 23.10.2019.

Відповідач, згідно з поданим до суду 12.08.2019 відзивом, проти доводів апеляційної скарги заперечив та зазначив, що саме положення статті 200 Господарського кодексу України, відповідно до частин 1 та 4 якої гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві вказує, що за своєю правовою природою гарантія має автономний (незалежний) характер від основного зобов`язання та відповідно не залежить від обставин припинення основного зобов`язання. У зв`язку з цим виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання та відповідно впливати на його чинність/припинення. У свою чергу сплата принципалом (постачальником), відповідно до умов договору поставки, штрафних санкцій за порушення строків поставки товару не виключає обов`язку гаранта сплатити кредитору грошову суму за гарантією, оскільки сама по собі сплата постачальником штрафних санкцій за договором не усуває факту допущеного порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права на задоволення своїх вимог за рахунок гарантії. Тобто, зазначені способи забезпечення виконання зобов`язання (штрафні санкції та гарантія) не є взаємовиключними. Аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справам №908/7/18 від 21.12.2018, справа №910/2693/18 від 01.04.2019.

Відповідач у відзиві вказує, що посилання позивача на положення абз.2 п. 13.1 Порядку закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ «Укргазвидобування» від 01.08.2017 №497 (надалі - порядок), є безпідставним з огляду на те, що дане положення стосується переддоговірних відносин сторін і регулює порядок здійснення закупівель товарів, робіт і послуг ПАТ «Укргазвидобування». Крім цього позивач не надавав даний порядок закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ «Укргазвидобування» від 01.08.2017 №497 в якості доказу до позовної заяви.

В судове засідання, що відбулось 23.10.2019, з`явились представники відповідача. Позивач не з`явився, свого представника не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, явка учасників справи не визнавалась обов`язковою, з огляду на викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників відповідача, який був присутній в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

07.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білтім" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування", найменування якого було змінено на Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (покупець) було укладено договір поставки автомобілів пожежних (закупівля товару за власні кошти) (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації (надалі - товар), що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2 договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації (далі - специфікація).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в Розділі ХІV даного договору.

У відповідності до специфікації №1 від 07.03.2018 позивач зобов`язаний був поставити відповідачу автоцистерни пожежні АЦ-60(5233НЕ)-268.04 у кількості 3 шт. загальною вартістю 13 440 600,00 грн протягом 120 календарних днів після отримання рознарядки покупця.

Згідно з п. 5.3 договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Підпунктом 6.3 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором та специфікацією.

Відповідно до п. 7.11 договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зобов`язаний був здійснити поставку товару, вказаного у специфікації № 1 від 07.05.2018, у строк до 20.07.2018.

Проте фактично поставка товару була здійснена позивачем 16.08.2018 та 17.08.2018, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі №12 від 16.08.2018 на суму 4 480 200,00 грн, №13 від 17.08.2018 на суму 4 480 200,00 грн та №14 від 17.08.2018 на суму 4 480 200,00 грн.

Таким чином, з боку відповідача мало місце порушення зобов`язань за договором від 07.03.2018, а саме порушено визначений договором строк поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У п. 10.2 договору встановлено вимоги щодо забезпечення виконання зобов`язань по договору постачальником, а саме: забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладення договору у формі надання банківської гарантії виконання зобов`язань по договору. Банківська гарантія повинна відповідати вимогам, вказаним у Типовій формі банківської гарантії виконання зобов`язань постачальником за договором, яка є додатком №4 до договору та її сума повинна бути не менше 5% від загальної вартості договору.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2018 Публічним акціонерним товариством "Банк Альянс" (гарант) видано на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" банківську гарантію №1051-18, за якою Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" гарантувало належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Білтім" (принципал) зобов`язань по виконанню договору поставки автомобілів пожежних (закупівля товару за власні кошти), що укладається за результатами процедури закупівлі згідно документації допорогової закупівлі 34140000-0 - Великовантажні мототранспортні засоби (Автомобіль пожежний) Номер процедури закупівлі: ПГВ17(Т)-271, затвердженої протоколом засідання Тендерного комітету від 28.12.2017 №ПГВ17(Т)-271 (оголошення №UA-2017-12-29-000132-с), укладеного принципалом з бенефіціаром - Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування".

За умовами гарантії, гарант безвідклично, безумовно та без заперечень зобов`язується виплатити бенефіціару на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі бенефіціара, що не перевищує 672 030,00 грн, не пізніше 10 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара, що містить вказівку на те, в чому полягає порушення принципалом зобов`язань, в забезпечення якого видана ця гарантія. Ця гарантія забезпечує виконання принципалом зобов`язань за вказаним вище договором, а також сплату неустойок (пені, штрафів), передбачених договором, нарахованим з моменту виникнення у бенефіціара права на їх нарахування, до дати вимоги. Ця банківська гарантія є безвідкличною, непередаваною і не може бути переуступлена без попередньої згоди зі сторони гаранта, принципала та бенефіціара.

Позивач зобов`язаний був поставити обумовлений договором товар до 20.07.2018.

Оскільки у вказаний строк відповідний товар поставлено не було, листом №22-8762 від 26.07.2018 Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс" з вимогою, в якій бенефіціар, посилаючись на неналежне виконання принципалом взятих на себе зобов`язань за договором, вимагав сплатити суму у розмірі 672 030,00 грн за банківською гарантією від 28.02.2018 №1051-18.

Листом №21/4-1459 від 30.07.2018 Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" повідомило позивача про отримання вимоги про сплату коштів за банківською гарантією, у зв`язку з чим просило протягом 3 банківських днів перерахувати кошти для покриття можливих витрат за Гарантією у сумі 672 030,00 грн.

У відповідь на вказану вимогу 10.08.2018 позивачем перераховано на рахунок Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс" суму коштів у розмірі 672 030,00 грн.

Згідно платіжного доручення №4 від 10.08.2018 банком виплачено бенефіціару - Публічному акціонерному товариству "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування" суму коштів у розмірі 672 030,00 грн за банківською гарантією від 28.02.2018 №1051-18.

16.08.2018 та 17.08.2018 позивачем здійснено поставку передбаченого договором товару.

Як свідчать обставини справи, в подальшому у зв`язку із неналежним виконанням умов договору (а саме: простроченням строку поставки товару) відповідач звернувся позивача із вимогою сплатити пеню у розмірі 358 416,00 грн за період прострочення з 27.07.2018 по 16.08.2018.

В свою чергу, у адресованому відповідачу листі №620/09 від 28.09.2018 позивач вказав, що нарахована сума пені у розмірі 358 416,00 грн повністю покривається сумою банківської гарантії у розмірі 672 030,00 грн, що була отримана відповідачем, та вимагав від відповідача повернути різницю суми у розмірі 313 614,00 грн.

У листі від 03.10.2018 позивач вимагав у відповідача здійснити оплату повної вартості товару за договором в розмірі 358 416,00 грн та повернути за банківською гарантією суму коштів у розмірі 313 614,00 грн.

Разом з тим, супровідним листом від 08.11.2018 відповідач направив позивачу для підписання два примірники договору про проведення розрахунків. Однак, як свідчать обставини справи, сторони не дійшли згоди щодо умов такого договору, а тому договір про проведення розрахунків укладено не було.

З наявного у справі платіжного доручення №225 від 14.01.2019 вбачається, що 14.01.2019 пеню у розмірі 358 416,00 грн, нараховану за порушення строків поставки товару, позивач сплатив.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що ним було виконано усі умови договору, зокрема, поставлено товар (хоча і з простроченням) та сплачено пеню за порушення строку поставки товару. За таких обставин, позивач вказує на наявність підстав для повернення на його користь суми забезпечення договору, яку відповідач отримав за банківською гарантією №1051-18 від 28.02.2018 у розмірі 672 030,00 грн.

При цьому, позивач посилається на положення абз.2 п. 13.1 Порядку закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ "Укргазвидобування" від 01.08.2017 №497 (надалі - порядок).

Порядок закупівель товарів робіт та послуг ПАТ "Укргазвидобування" встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за власні кошти ПАТ "Укргазвидобування" та філій Товариства. Метою цього порядку є створення конкурентного середовища та запобігання проявам корупції у сфері закупівель, розвиток добросовісної конкуренції, забезпечення раціонального та ефективного використання коштів.

Відповідно до п. 2.1 Порядку, цей порядок застосовується до всіх закупівель за рахунок власних коштів замовника, крім випадків, передбачених п. 2.3 цього порядку, та закупівель, на які не поширюється дія Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 №922-VІІІ.

Пунктом 13.1 порядку передбачено, що замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачене документацією процедури закупівлі.

Відповідно до абз. 2 п. 13.3 порядку замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсним, а також згідно з іншими умовами, які мають бути визначені в договорі, але не пізніше, ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

За визначенням, наведеним у п. 1.6 порядку, забезпечення виконання договору про закупівлю - надання учасником замовнику забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором про закупівлю, включаючи такі види забезпечення як порука, гарантія, застава, завдаток, неустойка, депозит, тощо.

У п. 10.2 укладеного між сторонами договору встановлено, що забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладення договору у формі надання банківської гарантії виконання зобов`язань по договору.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов п. 10.2 договору позивачем надано відповідачу забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором у вигляді такого забезпечення як гарантія.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Отже, гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Статтею 562 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

У відповідності до ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Зі змісту наведених положень законодавства слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та позивачем визнається той факт, що обумовлений договором товар було поставлено позивачем із порушенням встановлених договором строків поставки.

Так, позивач зобов`язаний був здійснити поставку товару, вказаного у специфікації № 1 від 07.05.2018, у строк до 20.07.2018, проте, фактично поставка товару була здійснена 16.08.2018 та 17.08.2018.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що гарантійний випадок за наданою Публічним акціонерним товариством "Банк Альянс" гарантією є таким, що настав. Відповідно, у відповідача як замовника виникло право звернутися до банку, який видав гарантію, і отримати суму забезпечення виконання зобов`язань по договору.

Наявності підстав для повернення відповідачем на користь позивача суми коштів у розмірі 672 030,00 грн, отриманих ним за банківською гарантією №1051-18 від 28.02.2018, позивачем належними та допустимими доказами не доведено та нормативно не обґрунтовано.

Посилання позивача на положення абз. 2 п. 13.3 порядку закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ "Укргазвидобування" від 01.08.2017 №497, судом першої інстанції вірно відхилено, оскільки таке повернення мало би місце лише у випадку належного виконання позивачем своїх зобов`язань або ж недійсності результатів процедури закупівлі чи даного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми забезпечення виконання договору у розмірі 672 030,00 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Як наслідок, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 032,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 360,15 грн як похідних вимог від вимог про стягнення суми забезпечення виконання договору.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім" є необґрунтованими та такими в задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанці.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року у справі № 910/4460/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім" на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року у справі № 910/4460/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Білтім".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтім" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року у справі № 910/4460/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/4460/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко