ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р. Справа№ 910/4419/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Буравльова С.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Консалтингова компанія „Ефективні рішення"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 р.

у справі № 910/4419/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Консалтингова

компанія „Ефективні рішення"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Трейдінг Солюшн"

про стягнення 24 601,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Ефективні рішення" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг Солюшн" про стягнення 12 000,00 грн. основного боргу, 10 272,00 грн. пені, 1 790,28 грн. інфляційних втрат та 539,51 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманих послуг за договором № 0106ЕР про бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017 у повному обсязі, в результаті чого у відповідача виникла вказана вище заборгованість перед позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2019року у справі № 910/4419/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Ефективні рішення" відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Консалтингова компанія „Ефективні рішення" до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 по справі № 910/4419/19 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

06.08.2019 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов другий примірник апеляційної скарги з додатками.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2019 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Консалтингова компанія „Ефективні рішення" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Зубець Л.П., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Консалтингова компанія „Ефективні рішення" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 року по справі 910/4419/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

22.08.2019 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 року у справі №910/4419/19 без змін.

Розпорядженням № 09.1-08/4233/19Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019 р. для розгляду справи № 910/4419/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 року справу № 910/4419/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. Роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 910/4419/19 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

01.06.2017 між Товариством в обмеженою відповідальністю "Консалтингова Група "Ефективні Рішення" (за договором - Бухгалтер) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тейдінг Солюшиз" (за договором - Клієнт) було укладено договір на бухгалтерське обслуговування № 0106 ЕР (далі - Договір), предметом якого (п. 1.1. Договору) є надання Бухгалтером за плату послуг ведення бухгалтерського, податкового обліку Клієнта, складання та передача контролюючим органам бухгалтерської та податкової звітності, передбаченої чинним законодавством України, протягом термін) дії цього Договору.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що вартість послуг передбачених п.1.1 Договору, становить 12 000 (Дванадцять тисяч) грн. 00 коп., в тому числі ПДВ за один календарний місяць. Оплата послуг за цим Договором здійснюється до 05 числа кожного календарного місяця, що слідує за місяце, в якому були надані послуги, на підставі виставлених позивачем рахунків. Надання послуг підтверджується Актом приймання-передачі послуг у звітному періоді у повному обсязі.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що по завершенню кожного розрахункового періоду Бухгалтер надає Клієнту акт про надання послуг, оформлений відповідно до прийнятої форми обліку і вимог чинного законодавства та звітність передбачену чинним бухгалтерським та податковим законодавством, на письмову вимогу Клієнта. Результати роботи повинні бути оформлені відповідно до законодавчих та загальноприйнятих вимог, якщо інші вимоги не передбачені законодавством.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що Клієнт в триденний термін розглядає результати виконаної роботи та повертає підписаний акт про надання послуг.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що робота вважається прийнятою в день передачі результатів з виконанням всіх умов цього Договору, якщо інше не передбачено в протоколах, або якщо в десятиденний термін від Клієнта не надійшла вмотивована відмова від прийняття виконаних робіт.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що позивачем в повній мірі та належним чином в вересні 2017 року були надані послуги за Договором, що підтверджується актом здачі-приймання падання послуг №170 від 30.09.2017, однак відповідачем не були оплачені послуги згідно даного акту в сумі 12 000,00 грн.

Позивач зазначає, що даний акт здачі-приймання наданих послуг №170 від 30.09.2017 був надісланий відповідачеві за допомогою електронного документообігу з використанням програмного забезпечення "M.E.Doc IS" та був підписаний позивачем та відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису з використанням програмного забезпечення "M.E.Doc IS".

При цьому позивач вказує на те, що оскільки вмотивованою відмови від відповідача від прийняття наданих послуг позивачеві не надходили, то акти підписані відповідачем і таким чином послуги були надані в повному обсязі і прийняті відповідачем, а позивач належним чином та в повному обсязі здійснив покладені на нього обов`язки, у зв`язку із чим акт здачі-приймання наданих послуг №170 від 30.09.2017 вважається підписаним сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), закріплено, що електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувана. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису: під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису: особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те що він мас електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Також в абз. 4 ст. 5 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вказується на те, що інші юридичні та фізичні особи можуть на договірних засадах засвідчувати чинність відкритого ключа сертифікатом ключа, сформованим центром сертифікації ключів, а також використовувати електронний цифровий підпис без сертифіката ключа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження факту, що позивач та відповідач є особами, які є користувачами електронного цифрового підпису, а також не доведено, у розумінні положень Закону України "Про електронний цифровий підпис", того, що електронні цифрові підписи, якими, як на те вказує позивач, з боку позивача та відповідача засвідчено акт здачі-приймання наданих послуг №170 від 30.09.2017, за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) позивача або відповідача.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що не виконавши умови договору, позивач 30.09.2017 надав відповідачеві акт надання послуг №170 на суму 12 000,00 грн. та підставою для складення даного акту був договір №164 від 29.09.2017, разом з цим між сторонами укладався договір №0106ЕР від 01.06.2017.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу позивач вказує, що посилання в акті здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 на договір № 164 від 29.09.2017 року є технічною помилкою і не є підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг, оскільки даний акт не визнаний недійсним.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 12 000, 00 грн. основного боргу, що виникла внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати наданих позивачем на користь відповідача бухгалтерських послуг за договором № 0106ЕР про бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017, а також 10 272,00 грн. пені, 1 790,28 грн. інфляційних втрат та 539,51 грн. 3% річних, нарахованих на суму основного боргу (похідні вимоги).

Підставою позову є посилання позивача на ту обставину, що в вересні 2017 року ним у в повній мірі та належним чином були надані відповідачеві послуги за договором № 0106ЕР про бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017, з посиланням на доказ - акт здачі-приймання падання послуг №170 від 30.09.2017 та приписи чинного законодавства, зокрема - статті 258, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України, статті 193, 232 ГК України, а також приписи Закону України "Про електронний цифровий підпис", Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Відтак, виходячи з підстав та предмету позову, до предмету доказування у даній справі входить доведення того факту, що відповідачем було порушено порядок оплати послуг, наданих позивачем на користь відповідача згідно акту здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 на суму 12 000,00 грн. та відповідно до умов договору №0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017, з посиланням на належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

Суд наголошує, що, як зазначалося вище, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Разом із тим, з наданого позивачем акту здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 на суму 12 000,00 грн. неможливо достовірно встановити, що послуги за даним актом надані позивачем саме відповідно до умов договору №0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017.

Інших доказів на підтвердження надання позивачем відповідачеві послуг на суму 12 000,00 грн. відповідно до умов договору №0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017 позивачем суду не надано.

Таким чином, з наданих позивачем доказів неможливо достовірно та беззаперечно встановити обумовлений сторонами (позивачем і відповідачем) порядок прийняття та порядок оплати послуг, що надані, або передбачалися до надання за актом здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 на суму 12 000,00 грн.

При цьому, суду не надано доказів на підтвердження того факту, що акт здачі-приймання наданих послуг №170 від 30.09.2017 підписаний з боку позивача та відповідача за допомогою електронного цифрового підпису, або підписаний та завірений будь-яким іншим належним чином з боку відповідача.

Так, дійсно, відповідач визнає той факт, що позивач 30.09.2017 надав відповідачеві спірний акт надання послуг №170, водночас, посилання позивача на те, що відповідачем не було надана вмотивована відмова на даний акт у розумінні п. п. 4.3., 4.4. договору №0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017 не приймаються судом, оскільки, як зазначалося вище, позивачем не доведено, що послуги відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг №170 від 30.09.2017 мали бути надані саме відповідно до умов договору №0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017, а відтак, положення даного договору (зокрема п. п. 4.3., 4.4.) не підлягають застосуванню відносно правовідносин, що виникають за даним актом.

Доводи апелянта про те, що посилання в акті здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 на договір № 164 від 29.09.2017, а не договір № 0106 ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017, не свідчить про те що послуги позивачем не надавалися і не є підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послу з посилання на приписи Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 не приймаються судом, з огляду на те, що дані нормативно-правові акти, на які посилається позивач визначають, зокрема, порядок та вимоги щодо до оформлення та використання первинних бухгалтерських документів та при цьому суд зауважує, що до предмету доказування у даній справі, в першу чергу, належить встановлення причинно-наслідкового зв`язку між актом здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 та договором № 0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017 (належність доказів). Натомість, при встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку, суду доцільно дослідити питання щодо відповідності акту здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 вказаним вище Закону України та Положенню (допустимість доказів). Водночас, як зазначалося вище, такого причинно-наслідкового зв`язку судом не встановлено. Тобто акт здачі-приймання надання послуг №170 від 30.09.2017 не є належним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України, оскільки, на підставі даного акту не можна встановити обставини, які входять до предмету доказування, а саме - надання послуг за договором № 0106ЕР на бухгалтерське обслуговування від 01.06.2017.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Поряд із тим, надаючи оцінку порушеного права позивача за захистом якого він звернувся до суду з позовом, суд враховує, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Позвачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019р. у справі № 910/4419/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Консалтингова компанія „Ефективні рішення" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019р. у справі № 910/4419/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю „Консалтингова компанія „Ефективні рішення".

3. Матеріали справи № 910/4419/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 19.11.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.І. Буравльов