ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 м.Дніпро Справа №904/2519/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Подобєда І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 (повний текст складений 19.08.2019, суддя Золотарьова Я.С.) у справі №904/2519/19

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель", м.Дніпро

про стягнення 172 090 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель" на свою користь 172 090 грн. штрафу за невірно зазначену масу вантажу у залізничній накладній.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19 позов задоволено частково; з Товариства з обмеженою відповідальність "Убдізель" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" "Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто 86 045 грн. штрафу та 2 581 грн. 35 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем неправильно зазначено масу вантажу у вагоні №60571353 згідно з накладною №37430469, що зафіксовано комерційним актом №450003/41/86 від 06.03.2019, який містить всі необхідні відомості та підписи відповідно Правил складання актів та спростовує позицію відповідача про підписання акту неналежними особами. В судовому рішенні зазначено, що враховуючи те, що відомості про масу вантажу у залізничну накладну №37430469 внесено Товариством з обмеженою відповідальністю "Убдізель", то у залізниці відсутній обов`язок перевірки відповідності вказаних відправником вантажу даних, які зазначені у накладній, при прийнятті вантажу до перевезення.

Місцевим господарським судом враховано, що штраф, який просить стягнути позивач, є занадто великим порівняно з вчиненим відповідачем порушенням, враховуючи що мало місце недовантаження, а не перевантаження вагону; таке порушення не призвело до зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону; відповідач сплатив більший розмір провізної плати, ніж розмір, на який би міг розраховувати позивач, за умови відсутності порушення з боку відповідача та дійшов до висновку про можливість часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафу на 50%, до суми 86 045,00 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Убдізель" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; у випадку висновку про необхідність задоволення позову відповідач просить зменшити суму штрафу на 90% до 17 209,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що контрольне зважування здійснювалось на вагонних вагах, в технічному паспорті якого міститься виправлення, тому зважування на таких вагах не може вважатись достовірним.

За доводами апелянта, комерційний акт підписано неуповноваженими особами, оскільки визначення повноваження завідувача вантажного двору, складу, майданчика, сортувальної станції на підписання комерційного акту було покладено на 11 осіб, що не відповідає суті посади начальника (завідувача).

Апелянт (відповідач) не погоджується зі зменшенням штрафу на 50%, оскільки вважає, що зменшення штрафу на 90% буде відповідати принципам справедливості, розумності та добросовісності.

Апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду як таку, що підписана особою, яка не мала таких повноважень, оскільки відповідно до довіреності на представника позов має містити підписи двох осіб.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2019 (колегією суддів у складі: головуючий суддя - Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Подобєд І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19 в частині зменшення штрафу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом помилково застосовані приписи статті 233 Господарського кодексу України з посиланням на те, що штраф за неправильно зазначену масу вантажу не є договірним, а прямо передбачений Статутом залізниць, тому для його зменшення відсутні правові підстави.

Апелянт (позивач) вважає, що при прийнятті рішення місцевим господарським судом помилково не застосовані приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а саме зменшуючи штраф, суд формально послався на загальні засади законодавства, не зазначивши конкретні обставини для зменшення штрафу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2019 (колегією суддів у складі: головуючий суддя - Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Подобєд І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

03.10.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що заявлений до стягнення штраф є неустойкою, тому може бути зменшеним на підставі рішення суду відповідно до приписів частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України.

11.10.2019 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач зазначає, що комерційний акт підписаний уповноваженими особами; внесені зміни до технічного паспорту на ваги стосуються назви датчика, що не впливає на його технічну справність. Оскільки зменшення штрафу позивач вважає неправомірним, тому відхиляє посилання апелянта щодо зменшення на 90% як безпідставні. Позивач зазначає, що позов підписаний уповноваженими особами, тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтами не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційних скарг, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у лютому 2019 року зі станції Хриплин Львівської залізниці за накладною № 37430469 Товариство з обмеженою відповідальністю "Убдізель" направило на адресу ПАТ "МК "Азовсталь", станція призначення Сартана, Донецька залізниця, вагон № 60571353 з вантажем - брухт чорних металів, вказавши у накладній масу вантажу 66 800 кг (копія накладної міститься в матеріалах справи, а.с.9).

Під час перевезення вантажу, 06.03.2019 на станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольне зважування на вагонних вагах та виявлено різницю у масі вантажу у вагоні № 60571353, про що складено комерційний акт №450003/41/86, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10).

Розділом Д комерційного акту визначено, що 06.03.2019 проводилось контрольне переважування вагону № 60571353; при переважуванні вагону в статичному режимі, з повною зупинкою та розчепленням, на справних вагонних 150 тонних електронно-тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ - Вузол, що пройшли державну повірку 28.12.2018, виявилось: вага брутто - 90 150 кг, тара за документом 25 000 кг, вага нетто - 65 150 кг, що менше ваги, яка вказана у документі на 1 650 кг; вантаж пакетований, маркований вапном по всій довжині вагону; навантаження рівномірне, нижче бортів на 10 см; вільних місць немає, маркування не порушено; вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, вкручені; в технічному відношенні вагон справний.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334) комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Окрім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Комерційний акт №450003/41/86 від 06.03.2019 підписаний заступником начальника станції Клюєвим А.С. , працівником станції, який особисто здійснював перевірку Кузміч Т.І. та прийомоздавальником вантажу та багажу Сергієнко О.Б .

Пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акту одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Відповідно до пункту 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній, у тому числі, масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із пунктом 118 цього Статуту.

Пунктом 118 Статуту залізниць України встановлено, що штраф стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Пунктом 2 Правил складання актів встановлено, що відомості у комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Оскільки, у залізничній накладній тару вагону зазначено 25 000 кг, яка внесена відправником, то на підставі пункту 2 Правил складання актів, саме її і було зазначено у комерційному акті.

Згідно відомостей, зазначених у залізничній накладній №37430469, провізна плата вагону №60571353 становить 34 418,00 грн., відповідно, п`ятикратний розмір провізної плати дорівнює 172 090,00 грн.

Предметом спору є стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у вагоні №60571353 згідно з залізничною накладною №37430469.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі -Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (надалі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Згідно з частиною 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 статті 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до приписів статті 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами статті 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Відповідно до пункту 5.5 розділу 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно зі статтею 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Штраф відповідно до статті 118 Статуту залізниць України стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Зі змісту залізничної накладної №37430469 вбачається маса вантажу визначена відправником у вагоні №60571353 у розмірі 66 800 кг.

Місцевим господарським судом встановлено, що неправильне зазначення маси вантажу вантажовідправником у вагоні №60571353 засвідчено комерційним актом №450003/41/86 від 06.03.2019, який підписаний уповноваженими особами.

Апелянт (відповідач) не погоджується із такими висновками місцевого господарського суду, посилаючись на те, що визначення повноваження завідувача вантажного двору, складу, майданчика, сортувальної станції на підписання комерційного акту було покладено на 11 осіб, що не відповідає суті посади начальника (завідувача).

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Таким чином, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акту.

Такі висновки узгоджуються з тими, яких дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

На виконання вищевказаних вимог, наказом станції від 03.01.2019 №8, з причин відсутності за штатним розкладом станції посади начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи на підписання комерційних актів замість вищевказаних осіб було уповноважено прийомоздавальника вантажу та багажу Сергієнко О.Б .

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що комерційний акт №450003/41/86 від 06.03.2019 складений відповідно до вимог, встановлених Правилами складання актів, та підписаний уповноваженими особами.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта (відповідача) про те, що наявність виправлень у технічному паспорті вагонних ваг ставить під сумнів результати контрольного зважування, за наслідками якого складений комерційний акт.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що виправлення в технічному паспорті вагонних ваг пов`язано із помилкою його індивідуального номеру.

Згідно пункту 3.47 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України (надалі - Інструкція) не допускається зважування вантажів, що перевозяться залізницями, на ЗВВТ, у яких в останніх записах в технічному паспорті про повірку, огляд-перевірку зроблені виправлення, не засвідчені підписом осіб, зазначених у пункті 2.5 розділу II цієї Інструкції.

Так, пунктом 2.5. Інструкції визначено, що записи в технічному паспорті ЗВВТ у процесі експлуатації здійснюють:

- керівники вагових бригад, ревізори вагового господарства дирекції - про огляд-перевірку, профілактичне технічне обслуговування, виконані ремонти та про усунення -недоліків, виявлених особами, що проводили перевірку;

- ревізори вагового господарства залізниці та дирекції - про результати перевірки (несправності ЗВВТ, невідповідності залізничних колій, вагонних ваг, фундаментів, вагових приміщень тощо вимогам нормативно-правових актів та/або нормативних документів) та, у разі потреби, про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин;

- державні повірники та повірники (надалі - повірники) - про результати виконання повірки або державної метрологічної атестації;

- керівники служб комерційної роботи та маркетингу залізниць, комерційних відділів дирекцій, Головного комерційного управління Укрзалізниці - про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин за результатами перевірки;

- інші ревізори - відповідно до своїх повноважень.

Тобто, виправлення номера датчику до цього переліку не входить, зроблене виправлення засвідчене ревізором вагового господарства дирекції (абревіатура - ДНВР), що відповідає пункту 2.5 Інструкції.

Відповідач просить на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафу на 90%, з посиланням на те, що позивач не поніс жодних збитків.

Місцевим господарським судом частково задоволено клопотання відповідача та зменшений штраф на 50%.

Апелянт (відповідач) вважає таке зменшення штрафу недостатнім та вважає, що зменшення штрафу на 90% буде відповідати принципам справедливості, розумності та добросовісності.

Апелянт (позивач) вважає таке зменшення штрафу безпідставним, оскільки вказаний штраф не є договірною санкцією.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Між тим, зменшення розміру санкцій, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується з огляду на встановлені судом обставини, які можуть бути враховані при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкції.

Стаття 24 Статуту залізниць України встановлює вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена статтями 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

При цьому, як правильно зазначено місцевим господарським судом, вищенаведеними приписами законодавства не встановлено заборону суду зменшувати розмір неустойки (штрафу), який підлягає стягненню на підставі закону, оскільки зменшуючи суму, яка підлягає стягненню, суд не змінює сам розмір штрафу, встановлений Статутом залізниць України.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зменшуючи розмір штрафу, місцевим господарським судом враховано, що штраф, який просить стягнути позивач, є занадто великим порівняно з вчиненим відповідачем порушенням, враховуючи що мало місце недовантаження, а не перевантаження вагону; таке порушення не призвело до зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону; відповідач сплатив більший розмір провізної плати, ніж розмір, на який би міг розраховувати позивач, за умови відсутності порушення з боку відповідача.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд, оцінивши всі доводи сторін у даній справі щодо зменшення розміру штрафу, дійшов обґрунтованого висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної його суми на 50% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта (відповідача) про те, що позовна заява підписана неуповноваженою особою адвокатом Руденко Світланою Олександрівною, оскільки в копії довіреності адвоката Руденко С.О. зазначено: "Правочини та інші вихідні документи від імені Філії вважаються належним чином укладеними (вчиненими) виключно у разі коли вони укладені з дотриманням правила двох підписів", тобто правило двох підписів застосовується виключно у випадках укладання договорів, оформлення довіреностей, підписання банківських та фінансових документів тощо, а не підписання позовних заяв.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянтів, наведені в обґрунтування апеляційних скарг.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 у справі №904/2519/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Убдізель" покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Убдізель".

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд