ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019р.м. ДніпроСправа №904/2846/19

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ

до Концерну "СоюзЕнерго", м. Новомосковськ

про стягнення пені в розмірі 2556757грн.80коп. та штрафу в розмірі 626892грн.

Представники:

від позивача: Ільницька О.С., довіреність №608 від 11.12.2018р., адвокат.

від відповідача: Лосяков І.В., ордер ДП №2376/033 від 06.08.2019р. адвокат.

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулось до Концерну "СоюзЕнерго" з позовом про стягнення пені у розмірі 2556757грн.80коп. та штрафу у розмірі 626892грн.00коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань відносно своєчасної поставки товару за договором поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р.

Позивач зазначає, що поставка товару (кранів, вентилів, клапанів та подібних виробів до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів) на підставі заявки №23-00/1444/4246 від 19.09.2016р. відбувалась з простроченням.

Відповідно до пункту 6.1 договору поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р. позивач нарахував та заявив до стягнення штраф в розмірі 626892грн. та пеню в розмірі 2556757грн.80коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06.08.2019р.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 31.07.2019р., відповідач не погодився із заявленими вимогами та просив відмовити в їх задоволенні.

Акціонерне товариство "Укртранснафта" є державним підприємством, з яким договори (додатки до них) укладаються лише на підставі та за результатами проведеної процедури закупівлі, фінансуються за рахунок державного бюджету України.

Договір було укладено сторонами 31.08.2016р., згідно пункту 10.1 він набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2016р. включно.

Згідно пункту 10.3 договору поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р. продовження строку цього договору можливо виключно на умовах передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель", та інших положень законодавства у галузі державних закупівель.

Тендер проводився у період дії Закону України "Про здійснення державних закупівель" №1197-VII від 10.04.2014р., а виконання даного договору припадає на початок дії Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII від 25.12.2015р.

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII від 25.12.2015р. процедури закупівель товарів, робіт та послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону. А саме - на підставі статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" №1197-VII від 10.04.2014р.

Відповідач неодноразово письмово пропонував погодити зміну строків поставки договору №23-02/51-16 та подовжити їх, але позивач відмовлявся (лист №23-00/1955/3870 від 28.12.2016р.).

Жодних додаткових угод про продовження строків поставки або дії договору сторони не укладали. Особливих умов щодо його подовження, згідно чинного законодавства не було. Тому всі поставки у період з січня 2017р. по липень 2018р. проведені виключно на позадоговірних умовах.

Позивачем було порушено норми Закону України "Про публічні закупівлі", Закону України "Про здійснення державних закупівель", наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів" №309 від 02.03.2012р. та пункти 10.3. 10.4, 11.6 договору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2019р. оголошено перерву в підготовчому засіданні до 28.08.2019р.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 21.08.2019р., позивач вказав, що відповідно до договору відповідач зобов`язався поставити позивачеві визначений у специфікації №1 до цього договору товар, а позивач взяв на себе зобов`язання прийняти у відповідача цей товар та оплатити його.

Згідно з пунктами 10.2, 10.3, 10.4 договору поставки №23-02/51-16 сторони не вносили змін і доповнень до цього договору та не розривали його.

Системний аналіз статей 598, 599-601, 604 - 609 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

В пункті 10.6. договору сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало під час дії даного договору. Наведений пункт договору відповідає вимогам частини 4 статті 631 Цивільного кодексу України.

Строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними. Закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором як в частині приймання-передачі товару, так і в частині оплати поставленого товару.

Тому помилковим є твердження відповідача про позадоговірні поставки товару за договором, відсутність підстав для нарахування пені поза межами строку дії договору за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, яке мало місце під час дії цього договору.

Листування між сторонами підтверджує те, що поставка товару відбувалася і сторони продовжували виконувати свої зобов`язання після закінчення дії строку договору.

У запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 28.08.2019р., відповідач вказав, що обставини справи свідчать про факт розірвання договору з боку позивача. У разі розірвання договору зобов`язання припиняються, нарахування неустойки за прострочення поставки продукції після розірвання договору не відбувається.

Станом на 31.12.2016р. відповідач поставив позивачу за договором продукцію на загальну суму 1439700грн.(з ПДВ). Залишок непоставленої продукції до закінчення строків поставки за договором становив 8955600грн.

Обсяг непоставленої продукції складав 86% від загальної суми договору, що унеможливлює продовження дії договору без проведення процедур додаткових угод.

Листами №325 від 22.11.2016р., №345 від 26.12.2016р., №340 від 30.12.2016р. відповідач просив продовжити дію договору, але позивач не погодив зміну строку договору (листи №23-00/1955/5850 від 28.12.2016р. №23-01/38/293. від 23.01.2017р.)

З 01.01.2017р. позивач фактично припинив приймання продукції, лист відповідача №67 від 20.04.2017р. про готовність передати продукцію залишено позивачем без реагування. Претензія відповідача №18/5/17 від 18.05.2017р. з вимогою прийняти залишок продукції також залишена без реагування.

Лише з липня 2017р. позивач почав приймати окремими партіями продукцію на загальну суму 8955600грн., яка не була поставлена в передбачені договором строки. Згода позивача на прийняття продукції з липня 2017р. підтверджується листом №23-00/516/2913 від 14.07.2017р.

З урахуванням пунктів 10.2, 10.2.1, 10.2.2 договору відповідач вважає, що письмова незгода позивача про продовження строку дії договору, фактичне припинення приймання продукції, не реагування на листи і претензії від відповідача є односторонньою відмовою від договору.

З урахуванням обставин справи, договір був розірваний з 31.12.2016р.. Частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2019р. продовжений строк підготовчого провадження, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 01.10.2019р.

У письмових поясненнях, які надійшли до суду 01.10.2019р., відповідач вказав про направлення на адресу позивача листи про готовність продукції до випробувань. Крім того, у листі №325 від 22.11.2016р. відповідач просив ПАТ "Укртранснафту" змінити строк здачі частини продукції у січні 2017р.

Проте до закінчення строку поставки, який припадав на 31.12.2016р., позивач не погодив строки та порядок випробування частини продукції. Тому частина продукції не була поставлена відповідачем до 31.12.2016р..

Після неодноразових звернень відповідача, позивач лише 14.07.2017р. погодив графік випробувань та повідомив про прибуття комісії ПАТ "Укртранснафта" на виробничі потужності заводу виробника у м. Дніпро, про що зазначив у листі №23-00/516/2913 від 14.07.2017р.

Відповідач наголошує на відсутності підстав для застосування неустойки за таких обставин:

- закінчення строку дії договору 31.12.2016р.;

- не укладення сторонами, всупереч вимогам законодавства про публічні закупівлі, додаткових угод про продовження строку дії договору;

- припинення зобов`язань з поставки продукції у зв`язку з односторонньою відмовою ПАТ "Укртранснафта" від продовження строку дії договору та односторонньою відмовою ПАТ "Укртранснафта" від випробувань та прийняття продукції;

- відсутність вини відповідача у поставці продукції поза межами строків встановлених умовами договору.

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки до 1% від заявленої суми у разі відхилення судом заперечень відповідача. На думку відповідача, для цього також наявні підстави, які він просить врахувати суд. Це - повне виконання зобов`язань з поставки продукції; відсутність збитків у позивача; максимальне вжиття заходів з боку відповідача, спрямованих на добросовісне виконання зобов`язань за договором; відсутність вини відповідача у поставці продукції поза межами строків, встановлених умовами договору; скрутне фінансове становище відповідача, викликане збільшенням цін на енергоносії, цін на сировину, підвищенням рівня мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019р. закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.10.2019р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2019р. оголошено перерву в судовому засіданні до 05.11.2019р.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників справи, суд установив таке.

Публічним акціонерним товариством "Укртранснафта" (далі - покупець) та Концерном "СоюзЕнерго" (далі - постачальник) був укладений договір поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р. (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погодженні сторонами строки крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів резервуарів, цистерн і подібних виробів (код 28.14.1 за ДК 016:2010) (Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої код 42130000-9 за ДК 021:2015 (запірна арматура в асортименті) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у специфікації до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін, що є додатком №1 до договору, його невід`ємною частиною і не може розглядатись окремо від договору (далі - специфікація).

Згідно зі специфікацією №1 загальна вартість Товару складає 10395300грн., загальна кількість товару - 28 штук, строки поставки товару - на протязі 2016р.

Згідно з пунктами 3.2 - 3.3 договору загальна сума договору дорівнює 10395300грн. Сума договору не може бути змінена в сторону збільшення протягом строку дії договору крім випадків, визначених у статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до пункту 4.2. договору розрахунок за товар проводиться покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Пунктами 5.1 - 5.3 договору встановлено, що умови поставки, місце та строки поставки, вантажоодержувач та його реквізити визначаються в додатку №1 до договору.

Постачальник починає відвантаження товару покупцю у строки, передбачені специфікацією (додаток №1 до договору), на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання договору, в якій буде чітко визначено номенклатуру, кількість та дату поставки товару. До початку відвантаження сторони узгоджують місце та порядок проведення випробувань.

Товар за даним договором може поставлятись окремими узгодженими частинами/партіями або весь однією поставкою.

Згідно з заявкою про готовність ПАТ "Укртранснафта" до виконання договору №23-00/1444/4246 від 19.09.2016р., отриманою відповідачем 23.19.2016р., позивач повідомляв відповідача про надання згоди на отримання товару в повному обсязі, визначеному у додатку №1 до договору №23-02/51-16 від 31.08.2016р., строк поставки - впродовж 2016р.

Таким чином, відповідач мав поставити позивачу товару в узгодженому сторонами обсязі на суму 10395300грн. в строк до 31.12.2016р.

Пунктами 5.7 - 5.8 договору визначено, що отримання товару покупцем підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками акту приймання - передачі товару та видаткової накладної.

Датою поставки та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Відповідно до пункту 5.11 договору право власності та ризики на товар переходять від постачальника до покупця з моменту його поставки, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару згідно з умовами договору. При цьому, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару не є документами, що свідчать про прийом товару.

Як вбачається з матеріалів справи, до 31.12.2106р. на виконання договірних зобов`язань відповідач поставив товар на суму 1439700грн., що підтверджено актами приймання - передачі товару №1 від 22.12.2016р., №2 від 26.12.2016р., №3 від 29.12.2016р.

Платіжними дорученнями № від 31.03.2017р. на суму 289800грн., № від 31.03.2017р. на суму 636000грн., № від 31.03.2017р. на суму 513900грн. поставлений товар був оплачений позивачем.

Решта товару на суму 8955600грн. була поставлена відповідачем протягом 2017-2018р. згідно з актами приймання - передачі товару №4 від 27.07.2017р. №5 від 14.08.2017р. №6 від 11.09.2017р. №7 від 12.09.2017р. №8 від 18.06.2018р.

Позивач сплатив вартість отриманого товару платіжними дорученнями № від 07.08.2017р. на суму 3655800грн., № від 28.08.2017р. на суму 2445000грн., № від 21.09.2017р. на суму 873000грн., № від 22.09.2017р. на суму 97800грн., № від 04.07.2018р. на суму 1884000грн.

Згідно з пунктом 6.1 договору при недотриманні постачальником строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, визначеної у заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Відповідно до пункту 9.3 договору сторони узгодили, що строк позовної давності до вимог покупця про стягнення неустойки (штрафу пені) складає три роки.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2016р. включно.

Відповідно до підпунктів 10.2.1 - 10.2.2 пункту 10.2. договору у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язань за договором (будь-які дії, бездіяльність чи рішення постачальника, що дають підстави покупцю вважати його зобов`язання за цим договором невиконаним чи виконаним неналежним чином), покупець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку шляхом направлення постачальнику повідомлення про таку відмову.

Сторони дійшли згоди, що одностороння відмова покупця від договору породжує правові наслідки, передбачені частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України, та прирівнюється до розірвання договору.

В матеріалах справи відсутнє повідомлення покупця про відмову від договору, яке направлялось на адресу відповідача до 31.12.2016р. або після цієї дати.

Пунктами 10.3 - 10.4 договору передбачено, що продовження строку договору можливе виключно на умовах, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель" та інших положень законодавства України у галузі державних закупівель. При цьому, продовження строку договору за умов, передбачених цим пунктом, не призводять до збільшення ціни договору.

Дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% ціни договору, укладеному у попередньому році, якщо видатки замовника на цю мету затверджені в установленому порядку.

Пунктом 10.6 договору встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

В матеріалах справи також наявні додаткові угоди №1 від 13.06.2018р. та №2 від 13.06.2018р. до договору, підписані сторонами без зауважень та заперечень. Цими угодами сторони внесли зміни до преамбули договору та реквізитів покупця в розділі 12 договору.

Наполягаючи на порушенні відповідачем строків поставки товару, позивач нарахував та заявив до стягнення на підставі пункту 6.1 договору суму пені в розмірі 2556757грн.80коп. за загальний період з 01.01.2017р. по 17.06.2018р. та штраф в розмірі 626892грн.

В свою чергу, відповідач наголошує на відсутності підстав для застосування штрафних санкцій у зв`язку з:

- закінченням строку дії договору 31.12.2016р. та відсутності додаткових угод про продовження строку дії договору, укладених відповідно до законодавства про публічні закупівлі;

- припиненням зобов`язань з поставки продукції через односторонню відмову позивача від продовження строку дії договору, від випробувань та прийняття продукції;

- відсутністю вини відповідача у поставці продукції поза межами строків встановлених умовами договору.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на положення специфікації №1 та заявки позивача №23-00/1444/4246 від 19.09.2016р., зобов`язання з поставки товару на суму 10395300грн. відповідач повинен був виконати в строк до 31.12.2016р.

На виконання договірних зобов`язань до 31.12.2106р. відповідач поставив товар лише на суму 1439700грн. Решта товару на суму 8955600грн. була поставлена відповідачем протягом 2017-2018р., тобто поза межами належного строку для виконання договірного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Аналогічне положення також міститься в пункті 10.6 договору.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України та стаття 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Відповідно до частини 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 19.03.2019р. у справі №916/626/18, від 04.05.2018р. у справі №927/333/17.

Таким чином, строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором, зокрема в частині поставки товару.

Пунктом 10.2 договору дійсно передбачено право позивача (покупця) відмовитись від договору, але доказів надсилання такого повідомлення на адресу постачальника відповідачем не надано. Позивач заперечував факт односторонньої відмови від договору.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковим твердження відповідача про відсутність підстав для застосування відповідальності за неналежне виконання зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, тому позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2556757грн.80коп. за загальний період з 01.01.2017р. по 17.06.2018р. та штрафу в розмірі 626892грн. є обґрунтованими.

Відповідач також заявив клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені та штрафу до 1%.

В обґрунтування посилається на повне виконання зобов`язань з поставки продукції; відсутність збитків у позивача; максимальне вжиття заходів з боку відповідача, спрямованих на добросовісне виконання зобов`язань за договором; відсутність вини відповідача у поставці продукції поза межами строків, встановлених умовами договору; скрутне фінансове становище відповідача, викликане збільшенням цін на енергоносії, цін на сировину, підвищенням рівня мінімальної заробітної плати.

Представник позивача не погодився з наявністю підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №924/709/17.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд наголошує, що вказане питання вирішується з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, а також приймаючи до уваги виконання основного зобов`язання за договором, дії відповідача, спрямовані на запобігання порушення зобов`язання, відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання договірного зобов`язання та враховуючи інтереси обох сторін, суд дійшов до висновку про доцільність зменшення розміру заявлених сум пені та штрафу на 50%, а саме - до 1278378грн.90коп. пені та 313446грн. штрафу відповідно.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, статтями 4, 13, 14, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236 - 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртранснафта" до Концерну "СоюзЕнерго" про стягнення пені у розмірі 2556757грн.80коп. та штрафу у розмірі 626892грн.00коп. - задовольнити частково.

Зменшити розмір пені та штрафу на 50%.

Стягнути з Концерну "СоюзЕнерго" (ідентифікаційний код 31965106; місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 8) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (ідентифікаційний код 31570412; місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2) суму пені в розмірі 1278378грн.90коп., суму штрафу в розмірі 313446грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 47754грн.75коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 05.11.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений 15.11.2019р.

Суддя Р.Г. Новікова