ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.11.2019 Справа № 920/986/19
м. Суми
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Галашан І.В. розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/986/19
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпромпостач» (вул. Червоноармійська, буд. 9/2, оф. 22, м. Київ, 01004, ідентифікаційний код 36424636),
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ),
про стягнення 7509,89 грн на підставі договору постачання природного газу від 26.09.2018 № 102-2018г/311-18, укладеного між сторонами,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою вих. № 2798 від 20.09.2019 (вх. № 2971), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожитий природний газ в сумі 7509,89 грн на підставі договору постачання природного газу від 26.09.2018 № 102-2018г/311-18, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 26.09.2018 № 102-2018г/311-18.
Ухвалою господарського суду Сумської області від 25.09.2019 відкрито провадження у справі № 920/986/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено судове засідання на 05.11.2019, 12:50; запропоновано відповідачу надати суду заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копію вищезазначеної ухвали судом направлено на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та відповідачем у договорі постачання природного газу від 26.09.2018 № 102-2018г/311-18, а саме: пров. Громадянський, буд. 1, м. Суми, 40030.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку, копію вищезазначеної ухвали отримано уповноваженим представником відповідача 30.09.2019.
Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи господарським судом Сумської області.
Станом на 05.11.2019 від відповідача на адресу суду не надходило відзиву, а також письмових заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та суті позовних вимог позивача.
Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.
26.09.2018 між сторонами за результатами проведеного тендеру укладено договір постачання природного газу № 102-2018г/311-18 (далі - договір) на загальну суму 604305,00 грн, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2018 році природний газ (ДК 021:20-6 (газове паливо), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити вартість природного газу у розмірі, строки та в порядку, що визначені умовами договору.
Відповідно до пункту 3.5 договору, на підставі результатів (показників) вимірювання вузлів обліку складаються місячні акти приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженими представниками сторін.
Згідно пункту 3.5.1 договору, за підсумками розрахункового періоду відповідач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати позивачу копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (транспортованого) природного газу, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та відповідачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 3.5.2 договору, на підставі отриманих від відповідача даних акту складеного між Оператором ГРМ/ГТС та відповідачем та/або даних Оператора ГТС, позивач протягом трьох робочих днів готує та надає позивачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником позивача.
Пунктом 3.5.3 договору передбачено, що відповідач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.
Відповідно до пункту 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4/4-18 від 11.10.2018), ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 11276,10 грн, крім того ПДВ 2255,22 грн, разом 13531,32 грн, що в сукупності є загальною вартістю за 1000 куб.м природного газу.
Відповідно до пункту 4.3 договору, місячна вартість газу визначається як добуток загальної вартості 1000 куб.м природного газу на кількість фактично переданих/спожитих обсягів газу у відповідному місяці.
Згідно з пунктом 4.5 договору, оплата газу здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в українській національній валюті на розрахунковий рахунок позивача шляхом 100 % оплати до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставлених позивачем рахунків та актів приймання-передачі газу. Форма розрахунків - безготівкова.
Відповідно до пункту 4.6 договору, датою оплати відповідачем газу є дата надходження грошових коштів на рахунок позивача.
Згідно пункту 5.2.1 договору, відповідач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату переданого/спожитого природного газу згідно з умовами договору.
За результатами споживання природного газу за грудень 2018 року, позивачем було поставлено на адресу відповідача природний газ загальним обсягом 19,068 тис.куб.м. на загальну суму 258015,22 грн, про що між позивачем та відповідачем було складено та підписано акти прийому-передачі природного газу за грудень 2018 року за договором № 102-2018г/311-18:
1) акт на загальну суму 250505,33 грн загальним об`ємом природного газу 18,513 тис.куб.м по ціні 13531,33 грн/тис.куб.м;
2) акт на загальну суму 7509,89 грн загальним об`ємом природного газу 0,555 тис.куб.м по ціні 13531,33 грн/тис.куб.м.
Таким чином, враховуючи те, що згідно пунктом 4.5 договору, оплата повинна здійснюватися відповідачем до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, то граничний термін оплати для відповідача є 10.01.2019 (на загальну суму 258015,22 грн).
Відповідачем частково оплачена вартість спожитого природного газу за грудень 2018 року в загальній сумі 250505,33 грн, що підтверджується виписками банку за 26.12.2018 по рахунку ТОВ «Газпромпостач» № НОМЕР_3 , відкритому у АТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ.
Проте відповідач порушив терміни розрахунків за отриманий природний газ, передбачені умовами укладеного між сторонами договору, в зв`язку з чим, у відповідача станом на 11.01.2019 виникла заборгованість перед позивачем за спожитий природний газ в сумі 7509,89 грн.
Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.
Згідно частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною першою статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до вимог частини першої статті 692 цього ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Пунктом 1 частини першої статті 530 названого Кодексу визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі у власність відповідача природного газу в тому числі і на суму 7509,89 грн повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечуються відповідачем (відзиву на позов та письмових заперечень по суті позовних вимог відповідач до суду не подав), позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ в сумі 7509,89 грн визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими, такими, що повністю підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному розмірі.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 ГПК України, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 233, 236-238, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпромпостач» (вул. Червоноармійська, буд. 9/2, оф. 22, м. Київ, 01004, ідентифікаційний код 36424636) заборгованість в сумі 7509,89 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Повне рішення складено 11 листопада 2019 року.

Суддя Ю.А. Джепа