ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.19 р. Справа № 917/703/19
про стягнення 348 023,97 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
Розглядається позовна заява про стягнення штрафу за прострочення поставки автомобілів по договору купівлі-продажу №111ТД/18 від 01.03.2018р. в сумі 348 023,97 грн.
Ухвалою суду від 07.05.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 04.06.2019р. на 14-00 год.
Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачу за несвоєчасну поставку автомобілів нараховано штраф у розмірі 0,1% від вартості автомобілів за кожен день прострочення згідно п. 7.2 договору купівлі-продажу №111ТД/18 від 01.03.2018р.
Відповідач у клопотанні (вх. № 6437 від 20.06.2019р.) вважає розмір штрафних санкцій, зазначених у позовній заяві, значно перебільшеним та просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90 відсотків, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю ТД АвтоКрАЗ перебуває у досить скрутному становищі, адже, має ряд непогашеної та непосильної заборгованості перед Державною службою України з надзвичайних ситуацій, ПрАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат, ПрАТ Північний гірничо-збагачувальний комбінат, AT Укргазвидобування, своєчасна не сплата якої призвела до накладення державною виконавчою службою арешту на кошти ТОВ ТД АвтоКрАЗ. Товариство повністю позбавлено можливості здійснювати свої обов`язки перед державним бюджетом України щодо сплати податків та зборів. Крім того, товариство не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати комунальних послуг за водопостачання та теплопостачання, за електроенергію та інше.
Відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю ТД АвтоКрАЗ є офіційним дилером Приватного акціонерного товариства АвтоКрАЗ, який є єдиним виробником великовантажної техніки в Україні. Основною метою діяльності та джерелом прибутку відповідача є реалізація транспортних засобів марки КрАЗ на території держави. Просить суд врахувати і той факт, що автомобілі за даним Договором були реалізовані ТОВ ТД АвтоКрАЗ на підставі Договору комісії, що укладено між ПрАТ АвтоКрАЗ та ТОВ ТД АвтоКрАЗ, кінцевим вантажоодержувачем за яким є ПрАТ "Інгулецький ГЗК".
Відповідно до умов договору комісії комісійна винагорода Комісіонера (ТОВ ТД АвтоКрАЗ) складає 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. за кожний реалізований автомобіль. Тож, як зазначає відповідач, нарахування штрафних санкцій у розмірі, виставленому позивачем, є не співрозмірним отриманій вигоді ТОВ ТД АвтоКрАЗ від реалізації товару.
Згідно інформації наданої заводом-виробником ПрАТ АвтоКрАЗ у вигляді калькуляції, автомобілі були виготовлені зі збитком для підприємства.
Відповідно до даних Балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ ТД АвтоКрАЗ, станом на 31 грудня 2018 року не покритий збиток підприємства виріс з 5 759 000,00 грн. до 8 943 000,00 грн., що у підсумку на 3 184 000 грн. 00 коп. більше від суми яка була на початок звітного періоду.
Відповідач також просить звернути увагу суду на той факт, що у підприємства фактично відсутній власний капітал. ТОВ ТД АвтоКрАЗ позбавлено реальної можливості його накопичити через величезні борги, які суттєво унеможливлюють нормальне функціонування підприємства, що в свою чергу призводить до неможливості покрити та виплатити всі існуючи та пред`явлені зобов`язання в такому значному обсязі. Сума нарахованих штрафних санкцій є надмірно великою в порівнянні із вчиненим відповідачем простроченням поставки товару, а доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущення такого порушення, як і будь-яких посилань на можливість їх завдання, не надано.
Відповідач в обгрунтування клопотання посилається на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".
ТОВ ТД АвтоКрАЗ не погоджується із застосуванням періоду прострочення, що вказаний в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідно до умов Договору, автомобілі повинні бути поставлені протягом 150 календарних днів з моменту підписання специфікації, тобто, якщо рахувати, що специфікація підписана 18.04.2018 року, то строк поставки автомобілів до 15.09.2018 року, включно.
Відповідач вказує, що проведений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум пені є таким, що не відповідає вимогам частині 2 статті 251, частині 2 статті 252, статті 253, частини 1 етапі 255, частині 3 статті 549 Цивільного кодексу України.
Зазначені вище норми закону свідчать про те, зазначає відповідач, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Проведений позивачем розрахунок пені не відповідає наведеним вимогам, розрахунок проведено з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару, що суперечить нормам чинного законодавства.
Позивач у запереченнях (вх. № 7796 від 26.07.2019р.) на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% зазначає, що несвоєчасна поставка автомобілів негативно вплинула на господарську діяльність позивача, так як не виконано план щодо видобутку руди, оскільки через відсутність вказаних автомобілів було порушено виробничий цикл із важкими економічними та соціальними наслідками, оскільки була обмежена можливість доставки робітників, які задіяні в технологічному процесі до місця виконання робіт та перевезення вантажів для обслуговування технологічного обладнання. Також зупинення роботи підприємства загрожує істотними втратами для Державного бюджету і місцевого бюджету м. Кривого Рогу, невиконанням соціальних програм (в тому числі і екологічних), тощо. Таким чином, даний факт негативно впливає на фінансовий стан комбінату, зумовлює порушення строків виконання обов`язків щодо постачання готової продукції до своїх замовників, що в кінцевому випадку призводить до упущеної вигоди підприємством.
Позивач зазначає, що поставка законтрактованих автомобілів була здійснена з порушенням строків, зазначених у Специфікаціях, що змусило його звернутися до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 Договору.
Відповідач, як зазначає позивач, мав би право здійснити поставку і в інші строки ніж передбачених Специфікаціями, але виключно на підставі попередньої згоди Покупця, наданої у письмовій формі (п. 3.2 Договору) однак, позивач, на перенесення строків поставки автомобілів, ніякої згоди не надавав.
Крім цього, підписуючи Договір, в якому зазначений пункт 7.2 (нарахування штрафу за несвоєчасну поставку автомобілів), відповідач підписав його без будь яких заперечень, у вигляді протоколу розбіжностей, а тому узгоджений сторонами пункт 7.2 Договору підлягає виконанню у повному обсязі.
Також позивач просить суд врахувати, що даний випадок відносно прострочення строків поставки автомобілів є непоодиноким, оскільки відповідач постійно зриває строки поставки автомобілів для позивача. Так, господарським судом Дніпропетровської області 08 лютого 2018 року вже було винесено рішення по справі № 904/20/18 за позовом Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім АвтоКрАЗ пені у розмірі 136 479,42 грн. за порушення строків поставки автомобілів за договором поставки № 3788 - 08 від 27.07.2016 року, але відповідач і після винесення судового рішення продовжував порушувати умови договору надалі.
Ухвалою від 02.08.2019р. судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, призначено розгляд справи на 27.08.2019р. на 10-30 год., оскільки судове засідання, призначене на 04.06.2019р. на 14-00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
16.08.2019р. від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення (вх. № 8683), в яких відповідач зазначає, що у поясненнях позивач вказує, що ТОВ ТД АвтоКрАЗ, нібито постійно зриває строки поставки автомобілів і посилається на справу № 904/20/18, за результатами розгляду якої господарським судом Дніпропетровської області з ТОВ ТД АвтоКрАЗ стягнуто пеню у розмірі 136 479,42 грн. на користь ПрАТ Інгулецький ГЗК. При цьому, як вказує відповідач, позивач замовчує факт того, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4193/18, під час розгляду позовної заява ТОВ ТД АвтоКрАЗ до ПрАТ Інгулецький ГЗК, з нього стягнуто штрафні санкції за неналежне виконання умов договору поставки № 3788-08 від 27.07.2016 року, в частині прострочення оплати.
Відповідач звертає увагу суду, що дана судова справа немає жодного відношення до теперішньої, адже, предметом її розгляду виступало неналежне виконання умов договору поставки № 3788-08, укладеного між ТОВ ТД АвтоКрАЗ та ПрАТ Інгулецький ГЗК 27.07.2016 року. На даний час розглядається справа за позовом ПрАТ Інгулецький ГЗК до ТОВ ТД АвтоКрАЗ щодо неналежного виконання умов зовсім іншого договору за № 111ТД/18 від 01.03.2018 року.
ПрАТ Інгулецький ГЗК зазначає, що несвоєчасна поставка автомобілів з боку ТОВ ТД АвтоКрАЗ негативно вплинула на господарську діяльність підприємства, яке не виконало план щодо видобутку руди, оскільки через відсутність вказаних автомобілів було порушено виробничий цикл із важкими економічними та соціальними наслідками. Проте, жодних доказів даних тверджень позивач не надав.
Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ ТД АвтоКрАЗ неодноразово зверталось до ПрАТ Інгулецький ГЗК з пропозицією перенесення строків поставки за договором та врегулювання всіх штрафних санкцій за рахунок надання технічного обслуговування автомобільної техніки.
27.08.2019р. ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2019р. на 11-00 год.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням.
В судовому засіданні 15.10.2019р. ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
01.03.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат" (покупець) (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Автокраз" (продавець) (далі - відповідач) був укладений договір поставки № 111 ТД/18 (далі - договір), який набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018р. (п.11.13. договору). Договір підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений печатками обох сторін.
Згідно з розділом 1 договору, відповідач прийняв зобов`язання передати у власність позивача, а позивач в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язався прийняти та оплатити автомобілі в номенклатурі, кількості та в строки, вказані в Специфікаціях до цього договору.
Відповідно до розділу 2 договору, автомобілі за якістю і комплектністю повинні відповідати технічним умовам завода-виробника і засвідчуватися актом прийому-передачі транспортного засобу.
Відповідно до п. 3.1. договору поставка автомобілів здійснюється в терміни та на умовах, зазначених в Специфікації до цього договору, яка з моменту підписання сторонами, складає невід`ємну частину договору. Продавець зобов`язується поставити автомобілі на умовах поставки СРТ (склад покупця, м. Кривий Ріг), відповідно до Міжнародних правил ІНКОТЕРМС - 2010.
Відповідно до п.3.3 договору продавець має право здійснити поставку в інші строки виключно на підставі попередньої згоди покупця, наданої у письмовій формі.
Відповідно до п. 3.4 договору датою передачі вважається дата, вказана в накладній на відпуск товарно-матеріальних цінностей.
Відповідно до п.5.5 договору разом з автомобілем продавець передає покупцю документи в оригінальних примірниках, зокрема, накладну на відпуск товарно-матеріальних цінностей.
Підписані з боку позивача специфікації було отримано відповідачем 18.04.2018 року.
Відповідно до вищезазначених специфікацій, видаткових накладних № 3875 від 24.10.2018р., № 4361 від 12.12.2018р. відповідач здійснив поставку автомобілів, розрахунок терміну постачання яких починається з 18.04.2018р., що підтверджується листом ТОВ "ТД АвтоКрАЗ" (а.с. 23).
Відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки.
Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Докази поставки відповідачем позивачу автомобілів у строк, зазначений у Специфікаціях, в матеріалах справи відсутні.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пунктом 7.2 договору передбачено, що за несвоєчасну поставку автомобілів продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1% від вартості автомобілів за кожен день прострочення.
Як зазначалось вище, позивач відповідачу нарахував штраф по Специфікації №1 за 39 днів прострочення поставки автомобіля у сумі 105 315,02 грн. та по Специфікації №4 за 88 днів прострочення поставки автомобіля у сумі 242 708,95 грн.
Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Судом здійснено перерахунок штрафу за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон": За прострочення поставки автомобіля по Спеціфікації №1 вартістю 2 700 385,38 грн. за період з 18.09.2018р. по 23.10.2018р. (36 днів) сума штрафу становить 97 213,87 грн. За прострочення поставки автомобіля по Спеціфікації №4 вартістю 2 758 056,30 грн. за період з 18.09.2018р. по 11.12.2018р. (85 днів) сума штрафу становить 234 434,79 грн.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в сумі 348 023,97 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 331 648,66 грн. штрафу по договору поставки № 111 ТД/18 від 01.03.2018р., як такі, що підтверджені документально. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Посилання відповідача у клопотанні про зменшення розміру штрафу на 90 відсотків, судом задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
У частині 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів існування підстав для зменшення неустойки або переліку виняткових обставин, на підставі яких суд має право зменшити розмір штрафних санкцій.
Відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження викладених обставин - відповідних договорів, фінансових звітів (балансів) з 2018 року по теперішній час, які б відображали в повній мірі господарську діяльність ТОВ "ТД АвтоКраз", звернень до позивача з пропозиціями перенесення строків поставки за договором та врегулювання штрафних санкцій за рахунок надання технічного обслуговування автомобільної техніки, постанов державних виконавців про накладення арештів на грошові кошти, майно підприємства, тощо.
Наданий відповідачем до матеріалів справи баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2018р. (а.с.55,56) є недостатнім доказом на підтвердження скрутного фінансового становища, оскільки не відображає в повній мірі прибутковість чи збитковість господарської діяльності підприємства відповідача.
Щодо доводів відповідача про те, що автомобілі за договором були реалізовані ТОВ "ТД АвтоКраз" на підставі Договору комісії, а комісійна винагорода комісіонера (ТОВ "ТД АвтоКраз") складає 2 000,00 грн. за кожний реалізований автомобіль, у зв`язку з чим вважає, що нарахування штрафних санкцій у розмірі, виставленому позивачем, є не співрозмірним отриманій вигоді ТОВ "ТД АвтоКраз" від реалізації товару, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідні обставини не підтверджуються матеріалами справи. Окрім того, укладення Договору комісії між ПрАТ "АвтоКраз" та ТОВ "ТД АвтоКраз", на який посилається відповідач, на певних умовах, залежало від волевиявлення сторін, у тому числі, і відповідача.
Відповідач також не довів, що розмір штрафу може дійсно суттєво вплинути на майновий стан відповідача.
Крім того, відповідачем не надано доказів попередньої згоди покупця щодо поставки спірних автомобілів у інші строки у відповідності до п.3.3 договору купівлі-продажу № 111ТД/18 від 01.03.2018р.
Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. В решті позову відмовити.
Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя Солодюк О.В.