СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Справа № 905/467/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Експрес" (вх.№2721 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2019 ухвалене суддею Курило Г.Є. у приміщенні Господарського суду Донецької області, повний текст складено 29.07.2019, у справі №905/467/19

за позовом Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації, м. Краматорськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Експресс", м. Волноваха

про врегулювання розбіжностей по договору,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року позивач, Департамент розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» про врегулювання розбіжностей по договору від 06.02.2019 №29-66/19 шляхом викладення спірних пунктів договору в редакції Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.07.2018 у справі №905/467/19 позовні вимоги задоволені частково, викладено пункти 1.2, 2.3.1, 2.3.6 Договору про організацію перевезення пасажирів № 29-66/19 від 08.02.2019, укладеного між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто - Експрес" редакції позивача, пункти 2.4.7, 2.3.20, 2.3.23, 9.2.1, 9.3.3 вказаного договору викладено в редакції відповідача, а також пункти 2.1.5, 2.3.19, 2.3.22, 4.2, 6.2 викладно судом у власній редакції (а.с. 174-186 т.1).

Вказане рішення мотивоване необхідністю укладення Договору про організацію перевезення пасажирів № 29-66/19 від 08.02.2019, укладеного між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто - Експрес" та приведення його положень у відповідність до умов проведення відкритого конкурсу №66 з перевезення пасажирів на міських і міжміських (крім внутрішньорайонних) внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в Донецькій області на 78 окремих об`єктах та вимог чинного законодавства.

Відповідач з рішенням суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2019 у справі №905/467/19, ухвалити нове рішення, яким врегулювати розбіжності між сторонами у договорі від 08.02.2019 №29-66/19 "Про організацію перевезення пасажирів" шляхом викладення пунктів 1.2, 2.1.5, 2.3.1, 2.3.6, 2.3.19 в редакції, запропонованій протоколом розбіжностей ТОВ "Авто-Експрес", здійснити розподіл судових витрат у вигляді судового збору та правничої допомоги за подання апеляційної скарги, та розподіл правничої допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга відповідача обгрунтована тим, що пункт 1.2, який викладений судом в редакції позивача позбавляє відповідача використовувати інші автобуси на маршруті у випадку поломки та ремонту заявлених автобусів на маршрутах, або в інших подібних випадках, та є втручанням у господарську діяльність ТОА «Авто-Експрес». Жодні умови про зазначення конкретного переліку транспортних засобів, якими будуть виконуватися перевезення за спірним правочином умовами конкурсу та законодавством не передбачено. Враховуючи, що пункт 2.3.1 договору знаходиться у прямій залежності від пункту 1.2, відповідач також не погоджується з пунктом 2.3.1. в редакції позивача.

Щодо пункту 2.1.5 договору відповідач зазначає, що саме на організатора перевезень (позивача у даній справі) покладено обов`язок визначити види та обсяги пільгових перевезень пасажирів, порядок та розмір компенсаційних витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів і механізм їх виплати, та передбачити дані аспекти в замовленні про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування. Тому, на думку скаржника, запропонована ним редакція п. 2.1. договору напряму кореспондується з завданням та цілями діяльності позивача, незважаючи на те, що він не є розпорядником бюджетних коштів, але в межах повноважень може та зобов`язаний приймати участь при формуванні місцевих бюджетів та їх видатків.

Щодо пункту 2.3.6 договору, відповідач зазначає, що обмеження використання транспортних засобів в інших видах пасажирських перевезень, задіяних в обслуговуванні маршрутів за договором №29-66/19, призведе до обмеження користування майном, належного відповідачу, оскільки позбавить права останнього використовувати транспортні засоби у власних цілях товариства або на інші перевезення (нерегулярні).

Щодо пункту 2.3.19 договору, ТОВ «Авто-Експрес» не погоджується з редакцією цього пункту, викладеної судом в рішенні, оскільки, на його думку, необхідно було окреслити перелік питань, з яких відповідач зобов`язаний надавати пояснення, сферою здійснення пасажирських перевезень за маршрутом, наведеним у п. 1.1 договору, або викласти його в редакції відповідача, адже залишення пункту 2.3.19 у редакції викладеній судом в рішенні може призвести до зловживання позивачем своїми правами по договору або надати йому додаткові підстави для одностороннього розірвання договору та/або притягнення перевізника до відповідальності.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 відкрито апеляційне провадження, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 17.10.2019.

08.10.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладені заперечення проти доводів апеляційної скарги. Позивач зазначає, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права, і прийняв по суті справедливе та законне рішення.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 17.10.2019 оголошено перерву до 12.11.2019.

Присутній в судовому засіданні 12.11.2019 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2018 у даній справі в частині пунктів 1.2, 2.1.5, 2.3.1, 2.3.6, 2.3.19, та прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані пункти викласти в редакції відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Розпорядженням Донецької обласної державної адміністрації №942/5-18 від 27.07.2018 Департамент розвитку базових галузей промисловості облдержадміністрації визначено організатором проведення конкурсів з перевезення пасажирів на приміських та міжміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в Донецькій області.

06.11.2018 Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації прийнято рішення про оголошення відкритого конкурсу з перевезення пасажирів на міських і міжміських (крім внутрішньорайонних) внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в Донецькій області на 78 окремих об`єктах (далі-конкурс) та затверджено умови Конкурсу №66, які 07.11.2018 розміщено в засобах масової інформації.

У відповідності до умов конкурсу (а.с. 74-76), конкурс з перевезення пасажирів на приміських та міжміських (крім внутрішньорайонних) внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в Донецькій області, проводиться відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081.

Умовами конкурсу передбачено, що для забезпечення належної якості та безпеки перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування з урахуванням мінімальної кількості автобусів для виконання рейсів та місць для сидіння пасажирів (загальної пасажиромісткості), зазначених для кожного об`єкту конкурсу, згідно з вимогами Порядку визначення класу комфортності автобусів, сфери їхнього використання за видами сполучень та режимами руху, затвердженого наказом Мінтрансзв`язку України від 12.04.2007 №285, допускається використання автобусів наступного класу: на міжміських маршрутах протяжністю до 150 км - автобусів категорії М2 та М3, класу А, В, ІІ, ІІІ; на міжміських маршрутах протяжністю понад 150 км - категорій М3, класу В, ІІ, ІІІ; на приміських маршрутах - категорії М2, М3, класу А, В, І, ІІ, ІІІ з урахуванням характеристики кожного об`єкту конкурсу.

Транспортні засоби, які пропонуються перевізниками - претендентами для резерву на автобусному маршруті повинні бути не нижче за показниками категорії, класу, комфортності основних транспортних засобів, з урахуванням характеристики об`єкту конкурсу.

Також умовами конкурсу перевізників-претендентів зобов`язано з документами, які подаються для участі у конкурсі, надати згоду у формі заяви довільної форми щодо встановлення GPS-модулів на транспортні засоби, які заявлені на конкурс, у тому числі резервні, а також їх підключення після проведення конкурсу до системи GPS, моніторингу та диспетчерського контролю.

Рішення Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації про оголошення конкурсу №66 було предметом оскарження та судового розгляду в адміністративній справі №200/13682/18-а, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у даній справі у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Маріуполь - Авто" до Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправним рішення Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації від 06.11.2018 щодо оголошення відкритого конкурсу з перевезення пасажирів на приміських і міжміських (крім внутрішньорайонних) внутрішньо обласних автобусних маршрутах загального користування в Донецькій області на 78 окремих об`єктах, проведення якого призначено на 27.12.2018, відмовлено. Вказане рішення набуло чинності.

Рішення про результати проведення конкурсу №66 з перевезення пасажирів на міських і міжміських (крім внутрішньорайонних) внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування в Донецькій області опубліковано 11.01.2019 на офіційному веб-сайті Донецької області державної адміністрації, відповідно до якого переможцем конкурсу за маршрутом 255 Волноваха (АС) - Вугледар (АС) через Володимирівку стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Експрес".

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що за результатами проведеного конкурсу відповідач підписав договір про організацію перевезень за вказаними маршрутами №29-66/19 від 08.02.2019 з протоколом розбіжностей, які сторони погодили врегулювати в судовому порядку.

Як зазначалось, судом першої інстанції заявлені до врегулювання пункти договору викладені як в редакції позивача і відповідача, так і у власній редакції.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що предметом апеляційної скарги є оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2019 у даній справі в частині врегулювання розбіжностей по пунктам 1.2, 2.1.5, 2.3.1, 2.3.6, 2.3.19 договору про організацію перевезення пасажирів №29-66-19, тому саме в цій частині вказане рішення підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України обумовлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 649 УК України передбачено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Частинами 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з Законом України "Про автомобільний транспорт": цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст.3); забезпечення організації пасажирських перевезень покладається, зокрема, на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту (ст. 7 ч. 1 абз. 6); соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства (ст. 11 ч. 2); відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування і дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів (ст. 31 ч.ч. 1, 2); договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (ст. 42 ч. 1); визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів) (ст. 43 ч.ч. 1, 2); організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) у разі відсутності в нього автобусів, що відповідають умовам конкурсу, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на один рік. Для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет. Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України (ст. 44 ч.ч. 1, 5, 6, 9, 12); за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону (ст. 60 ч. 1 абз. 2).

Згідно пункту 1 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 N1081, цей порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Згідно з п. 10 Порядку, організатор затверджує умови конкурсу, в тому числі обов`язкові, відповідно до статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Згідно ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

У відповідності до п. 53 Порядку № 1081 організатор перевезень на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах не пізніше десяти робочих днів з дня опублікування свого рішення на офіційному веб-сайті укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов`язковими та додатковими (за наявності) умовами конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.

Розглядаючи детально умови кожного пункту договору, з якими відповідач не погоджується в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо пунктів 1.2, 2.3.1:

Пункт 1.2. редакція позивача:

Перевізник зобов`язується надавати безпечні та якісні транспортні послуги на умовах, передбачених Договором автобусами:

Тип рухомого складу, номери транспортних засобів VIN код
БАЗ А 079.45 д/н НОМЕР_1 НОМЕР_4
БАЗ А 079.19 д/н НОМЕР_2 НОМЕР_5
Резерв: БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_3 НОМЕР_6
Додаткові умови, запропоновані Перевізником та прийняті Організатором:

Редакція пункту 2.3.1. позивача: "Не використовувати на автобусному маршруті (ах) інших транспортних засобів, крім тих, що зазначені в п. 1.2. Договору (тип рухомого складу, клас, державний номер, VIN код)".

Редакція, що пропонується відповідачем:

Пункт 1.2. Перевізник зобов`язується надавати безпечні та якісні транспортні послуги на умовах, передбачених Договором автобусами, зазначеними нижче, або автобусами класу і комфортності не нижче, зазначених у таблиці.

Редакція, що пропонується відповідачем:

Пункт 2.3.1. Видалити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо викладення цих пунктів в редакції позивача, з огляду на таке.

У відповідності до п. 2 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 визначено, що конкурсна пропозиція - умови обслуговування пасажирів, що пропонуються перевізником-претендентом, які зазначені у поданих на конкурс документах; умови конкурсу - встановлені організатором (обов`язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об`єкті конкурсу.

Згідно ст. 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" до обов`язкових умов конкурсу на перевезення пасажирів належать визначена органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування обґрунтована структура парку автобусів, що працюватимуть на маршруті загального користування, за пасажиромісткістю, класом, технічними та екологічними показниками.

Статтею 46 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, для участі в конкурсі на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування автомобільний перевізник подає конкурсному комітету зокрема відомості за підписом суб`єкта господарювання про автобуси, які будуть використовуватися на автобусному маршруті з зазначенням підстав для їх використання перевізником.

Згідно п. 29 Порядку для участі у конкурсі перевізник-претендент подає окремо щодо кожного об`єкта конкурсу документи, визначені статтею 46 Закону України "Про автомобільний транспорт", за формою згідно з додатками 1-4.

Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 передбачений Додаток 2 «Відомості про автобуси, які будуть використовуватися на автобусному маршруті», в яких перевізником зазначаються: марка і модель автобуса; державний реєстраційний номер; рік випуску/дата першої реєстрації (за наявності такої відмітки у свідоцтві про реєстрацію); пасажиромісткість (загальна пасажиромісткість/ кількість місць для сидіння пасажирів); підтвердження права використання автобуса (серія та номер свідоцтва про реєстрацію автобуса); відповідність екологічним нормам транспортного засобу; перелік елементів доступності автобуса для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення (зазначається за умови подання таких автобусів на конкурс).

На виконання цієї вимоги відповідач подав до організатора конкурсу відомості по формі додатку № 2 до Порядку:

Тип рухомого складу, номери транспортних засобів VIN код
БАЗ А 079.45 д/н НОМЕР_1 НОМЕР_4
БАЗ А 079.19 д/н НОМЕР_2 НОМЕР_5
Резерв: БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_3 НОМЕР_6
Додаткові умови, запропоновані Перевізником та прийняті Організатором:

Порядком передбачено, що організатор перевезень приймає рішення про недопущення участі в конкурсі учасника конкурсу, транспортні засоби які не підпадають під кількісні та якісні характеристики. Претендент самостійно визначає транспортні засоби, якими він буде виконувати перевезення у відомостях про автобуси.

Отже, у відповідності до вимог чинного законодавства, що регулює автобусні перевезення та умов оголошеного конкурсу №66, однією з обов`язкових умов перемоги у конкурсі є саме використання у майбутньому переможцем конкурсу тих транспортних засобів, відомості про які було зазначено у документах, долучених останнім до заяви про участь у конкурсі та згоду на використання яких надав організатор, визнавши відповідача переможцем.

Тому правомірним є викладення пункту 1.2 договору в редакції позивача.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо необхідності використання на автобусному маршруті тільки тих об`єктів, що зазначені у пункті 1.2 договору, оскільки це є втручанням в його господарську діяльність та призведе до неможливості використання цих автобусів у випадку їх тимчасової непрацездатності.

Такі доводи відповідача не узгоджуються з наведеними нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 та спростовуються положеннями статті 652 ЦК України, якою передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Тож, сторони не позбавлені права, у випадку настання обставин які б спричинили неможливість використання транспортних засобів на означених умовами договору маршруті, урегулювати такі обставини шляхом внесення змін до спірного договору та внесення до його умов інших транспортних засобів.

Враховуючи, що пункту 1.2 договору колегією суддів вирішено викласти у редакції позивача, пункт 2.3.1 договору суд також вважає за необхідне викласти в редакції позивача, адже він правомірно встановлює обов`язок перевізника не використовувати на автобусному маршруті (ах) інших транспортних засобів, крім тих, що зазначені в п. 1.2. Договору (тип рухомого складу, клас, державний номер, VIN код).

Щодо пункту 2.1.5:

В редакції позивача цей пункт відсутній.

В редакції відповідача цей пункт має такий зміст:

«Протягом 5 (п`яти) робочих днів надавати Перевізникові відповідь на його запит стосовно визначення Організатором видів та обсягів пільгових перевезень, порядку сплати компенсації та інформувати про розпорядника бюджетних коштів, який здійснює такі компенсації».

Обгрунтовуючи необхідність внесення такого пункту в умови договору, відповідач зазначає, що саме на позивача як організатора пасажирських пільгових перевезень законом покладено обов`язок визначити види та обсяги пільгових перевезень пасажирів, порядок та розмір компенсаційних витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів і механізм їх виплати, та передбачити дані аспекти в замовленні про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Як зазначалось вище, судом першої інстанції викладено пункт 2.1.5 у власній редакції:

«За наявності у Організатора інформації протягом 10 (десяти) робочих днів надавати Перевізникові відповідь на його запит стосовно визначення Організатором видів та обсягів пільгових перевезень, порядку сплати компенсації та інформувати про розпорядника бюджетних коштів, який здійснює такі компенсації».

Таку редакцію пункту 2.1. суд першої інстанції обґрунтував тим, що хоча питання визначення видів та обсягів пільгових перевезень, порядку сплати компенсацій та визначення органу, який здійснює такі компенсації, знаходиться поза межами повноважень позивача, але ж враховуючи, що позивач знаходиться під підпорядкуванням Донецької облдержадміністрації та має структурні зв`язки з останнім, у тому числі в сфері організації перевезень пасажирів на приміських та міських внутрішньообласних маршрутах та може мати інформацію, на наданні якої наполягає відповідач у п. 2.4.7 договору, а тому керуючись принципом розумності, поклав на позивача обов`язок щодо надання відповідачу інформації щодо визначення Організатором видів та обсягів пільгових перевезень, порядку сплати компенсації та інформувати про розпорядника бюджетних коштів, який здійснює такі компенсації.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а також вважає неправомірним внесення у спірний договір пункт 2.1.5 як в редакції відповідача, так і в редакції суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень на автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі області, покладено на обласні державні адміністрації.

Стаття 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" зобов`язує органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування надавати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Пунктом 2.3.14 договору на перевізника (відповідача) покладено обов`язок забезпечити пільговий проїзд окремих категорій громадян, які мають на це право згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет відповідно до пунктів 2 і 3 частини другої цієї статті.

Згідно із ст. 78 Бюджетного кодексу України місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад або сільські, селищні, міські (міст районного значення) голови (якщо відповідні виконавчі органи не створені згідно із законом) забезпечують виконання відповідних місцевих бюджетів.

Згідно статті 91 Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюється з усіх рівнів місцевих бюджетів. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів визначено органи соціального захисту населення міський рад, які ведуть облік осіб, що мають право на пільги за соціальною ознакою, та на підставі отриманих від постачальників послуг щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюють розрахунки з ними.

Виходячи зі змісту Положення про Департамент соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, що розміщено на сайті Департаменту, типових положень про органи соціального захисту, останні є розпорядниками коштів місцевих бюджетів, які ведуть облік осіб, що мають право на пільги за соціальною ознакою, та на підставі отриманих від постачальників послуг щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюють розрахунки з ними.

Отже, Управління соціального захисту населення міст та районів області, як головні розпорядники бюджетних коштів, повинні проводити компенсації витрат за пільгове перевезення пасажирів автоперевізниками автобусних маршрутів, які проходять через відповідні райони та міста, на підставі договорів на компенсаційні витрати, які укладаються між Управлінням соціального захисту населення та автобусними перевізниками.

Колегія суддів погоджується з тим, що питання щодо визначення видів та обсягів пільгових перевезень, порядку сплати компенсацій та визначення органу, який здійснює такі компенсації, знаходиться поза межами повноважень позивача, тобто відсутні правові підстави для встановлення обов`язку позивача на вимогу перевізника надавати останньому відповідь стосовно визначення Організатором видів та обсягів пільгових перевезень, порядку сплати компенсації та надання інформації про розпорядника бюджетних коштів, який здійснює такі компенсації.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевізник зобов`язаний здійснювати пільговий проїзд окремих категорій громадян, які мають на це право згідно чинного законодавства, однак, здійснювати компенсаційні виплати не є повноваженнями позивача і не може бути відображено в договорі, оскільки отримання компенсацій можливо на підставі договорів з виконавчими органами міських рад на підставі статті 91 Бюджетного кодексу України.

Тож колегія суддів керуючись принципом верховенства права зазначає, що суд не вправі покладати на сторону договору обов`язок, який вона не зможе виконати в силу своїх повноважень.

Тому, в силу приписів наведених норм чинного законодавства, не вбачається правових підстав для внесення в умови договору пункту 2.1.5.

Право відповідача як перевізника за договором щодо отримання компенсації від перевезення пільгового контингенту встановлено у пункті 2.4.3 договору. В разі неможливості реалізації відповідачем такого права, останній може звернутись до суду за його захистом.

Щодо пункту 2.3.6:

Пункт 2.3.6 в редакції позивача:

«Перевозити пасажирів транспортними засобами, зазначеними у п. 1.2. Договору (крім резервних), тільки на визначному в п. 1.1. Договорі автобусному маршруті (ах) на умовах, передбачених цим Договором».

Редакція, що пропонується відповідачем:

Пункт 2.3.6. договору: Видалити.

Заперечуючи проти внесення цього пункту в умови договору, відповідач зазначає, що такі обмеження є втручанням в його господарську діяльність, оскільки умови договору містять пряму заборону використання автобусів, задіяних в обслуговуванні за умовами договору в інших видах пасажирських перевезень у вільний від роботи на маршруті час.

Колегія суддів погоджується з тим, що вказаний пункт необхідно внести до умов договору в редакції позивача, адже, визначення у договорі транспортних засобів, які будуть задіяні у перевезеннях на визначених у договорі маршрутах є обов`язковим в силу приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» та Умов проведення конкурсу №66, як то зазначалось колегією суддів при розгляді пункту 1.2 договору.

На думку колегії суддів, заборона перевезення пасажирів іншими транспортними засобами, ніж ті що визначені в договорі ніяким чином не обумовлена втручанням в господарську діяльність відповідача, а лише обмежує використання визначених відповідачем транспортних засобів на інших регулярних маршрутах.

Щодо пункту 2.3.19:

Пункт 2.3.19 в редакції позивача:

«На письмову вимогу Організатора надавати протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання вимоги, надавати письмові пояснення при надходженні скарг від пасажирів, актів, складених відповідними контролюючими органами».

Пункт 2.3.19 в редакції відповідача:

«На письмову вимогу Організатора надавати протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання такої вимоги, письмові пояснення при надходженні скарг від пасажирів».

Відповідач, в обґрунтування своєї правової позиції вважає, що викладений позивачем пункт 2.3.19 договору створює штучні умови контролю та втручання у його господарську діяльність з боку позивача, оскільки коло контролюючих органів, які можуть скласти акти щодо відповідача та бути залучені до перевірок не обмежено договором, у зв`язку з чим він буде вимушений надавати пояснення позивачеві за кожним складеним актом будь-якого контролюючого органу та допускати до перевірок не обмежене коло контролюючих органів.

Пункт 2.3.19 в редакції суду першої інстанції:

"На письмову вимогу Організатора надавати протягом 5(п`яти) робочих днів з дня отримання вимоги, письмові пояснення при надходженні скарг від пасажирів, актів, складених Державною службою України з безпеки на транспорті".

Викладаючи у власній редакції пункт 2.3.19 договору, суд першої інстанції зазначив, що вважає за необхідне конкретизувати умови вказаного пункту з урахуванням Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 та замість зазначення у пункті словосполучення контролюючими органами вказав Державною службою України з безпеки на транспорті.

Проте, колегія суддів не погоджується з редакцією пункту 2.3.19 суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до останнього абзацу статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт», державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 56 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, передбачено, що контроль за виконанням умов договору (дозволу) здійснює організатор та інші органи виконавчої влади згідно з компетенцією, за наявності відповідного звернення або доручення організатора.

Тож, враховуючи наведені положення чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для конкретизації у пункті 2.3.19 договору контролюючих органів при організації перевезень, та звужувати їх коло до Державної служби України з безпеки на транспорті, оскільки в силу будь-яких обставин, такими контролюючими органами може бути не тільки Укртрансбезпека, а і правоохоронні, дозвільні та інші органи виконавчої влади.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що пункт 2.3.19, викладений в редакції суду може створювати штучні умови контролю та безпідставного втручання в діяльність відповідача з боку позивача, колегія суддів відхиляє, адже вказаним пунктом зобов`язано відповідача надавати пояснення з питань, що регулюють відносини за спірним договором, а ні з будь-яких питань. Тобто, умови договору застосовуються тільки до правовідносин, як є предметом договору, що цілком узгоджується з приписами Цивільного кодексу України.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Встановлені у даній постанові обставини є підставою для часткового скасування рішення Господарського суду Донецької області, з підстав неповного з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права. В свою чергу, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються доводами викладеними у мотивувальній частині постанови.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції відхилені доводи апеляційної скарги щодо суті заявлених вимог, судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) в силу положень статті 129 ГПК України, залишаються за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, ст.277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2019 у справі №905/467/19 в частині викладення Господарським судом Донецької області пунктів 2.1.5 та 2.3.19 в редакції, що зазначена у рішенні.

Викласти пункт 2.3.19 договору від 8.02.2019 №29-66/19, укладеного між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» в редакції позивача, а саме:

« 2.3.19. На письмову вимогу Організатора надавати протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання вимоги письмові пояснення при надходженні скарг від пасажирів, актів, складених відповідними контролюючими органами».

Вважати відсутнім пункт 2.1.5 у договорі від 8.02.2019 №29-66/19, укладеному між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Експерс».

В частині пунктів 1.2, 2.3.1, 2.3.6 договору рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2019 у справі №905/467/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.11.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова