ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.11.2019 Справа № 914/1560/19
Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., при секретарі Х. Гусак, розглянувши матеріали
позовної заяви: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, м.Київ
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м.Яворів, Львівська область
про стягнення 17 780,29 грн.

Представники сторін:
від позивача:не з`явився
від відповідача:Комарцев О.С.

Судом роз`яснено зміст ст.ст.35,46 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов`язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.
Позов заявлено Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Українська страхова група до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 17 780,29 грн.
Ухвалою суду від 05.08.2019р. відкрито провадження у справі №914/1560/19 за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.09.2019р. підготовче судове засідання відкладено на 10.10.2019 р.
Ухвалою суду від 10.10.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/1560/19 на 30 днів, в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 за вх. №2209/19 від 13.08.2019р. про залучення співвідповідача відмовлено, підготовче судове засідання відкладено на 30.10.2019 р.
Ухвалою суду від 30.10.2019 р. підготовче провадження по справі № 914/1094/19 закрито та призначено справу до судового розгляду на 13.11.2019 р.
Позиції сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2018 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тоуоta Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Renaut Premium» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Вказані обставини ДТП і наявність вини фізичної особи ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджуються постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2018 р. у справі № 759/19064/18.
На момент скоєння ДТП майнові інтереси ТзОВ «Управляюча компанія «ІНТЕКО», пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем «Тоуоta Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховані згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті за вх. № 28-2802-18-00159 від 16.07.2018 р., укладеним між власником вказаного транспортного засобу ТзОВ «Управляюча компанія «ІНТЕКО» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група».
Позивач у судове засідання 13.11.2019 р. не з`явився, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
У судовому засіданні адвокат відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необгрунтованістю заявлених вимог зважаючи на наступне. Відповідач вказує на те, що відповідати за позовом повинен громадянин ОСОБА_2 , який безпосередньо керував закріпленим за ним автомобілем «Renaut Premium» державний номер НОМЕР_3 та скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до платіжного доручення № 23850 від 05.12.2018 р. виплату страхового відшкодування здійснено ТзОВ «ВІДІ Автострада», яке не є стороною договору добровільного страхування, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» і ТзОВ «Управляюча компанія «ІНТЕКО». Також, відповідач вказує на те, що заявляючи позовну вимогу про стягнення на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 1 921,00 грн., її заявлено не до тієї особи, яка відповідає за основною позовною вимогою, а саме не до Військової частини НОМЕР_1 , а до Військової частини НОМЕР_4 .
У відповіді на відзив позивач вказує, що власником автомобіля «Renaut Premium», реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також юридичною особою, на службі у якої перебуває винна особа ОСОБА_2 є Військова частина НОМЕР_1 . Зазначений факт визнається у відзиві відповідачем та підтверджується наданою ним копією технічного паспорту на автомобіль. Як зазначає позивач, з огляду на це, саме відповідач є особою, відповідальною за заподіяні внаслідок ДТП збитки. Виплата позивачем страхового відшкодування на користь ТзОВ «ВІДІ Автострада» (СТО, яке здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля) здійснена за погодженням і вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-18-00159 ПАТ «БАНК 3/4», що підтверджується листами ПАТ «СК «УСГ» від 26.11.2018 р. за вих. № ДККА-63367/4 та ПАТ «БАНК 3/4» від 03.12.2018 № 06-12/2675, копії яких долучено до відповіді на відзив. Позивач зазначає, що невірне зазначення номеру Військової частини в позовній вимозі позивача щодо стягнення суми судового збору є опискою, усі позовні вимоги пред`явлені відповідачу Військовій частині НОМЕР_1 .
Заяви і клопотання сторін.
13.08.2019 р.на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву завх. № 33304/19.
13.08.2019 р. на адресу суду надійшла заява відповідача про залучення співвідповідача за вх. № 2209/19.
10.09.2019 р. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та до якого долучено оригінали доказів для огляду в судовому засіданні за вх. № 37163/19.
10.09.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив за вх. № 37165/19.
07.10.2019 р. на адресу суду надійшло заперечення позивача про залучення співвідповідача за вх. № 41462/19.
07.10.2019 р. наадресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача за вх. № 41463/19.
28.10.2019 р.на адресу суду надійшло клопотання позивача про повернення оригіналів доказів за вх. № 44268/19.
08.11.2019 р. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача за вх. № 46288/19.
Інших заяв, клопотань та заперечень сторони не подавали.
Обставини справи.
16.07.2018 р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ТзОВ «Управляюча компанія «ІНТЕКО» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-18-00159, предметом якого є страхування транспортного засобу «Тоуоta Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вигодонабувачем за договором визначено ПАТ «Банк 3/4».
15.11.2018 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тоуоta Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Renaut Premium» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Згідно з Протоколом про адміністративне правопорушення від 15.11.2018 р. та схеми місця ДТП, відповіді від Національної поліції України про ДТП № 212010, а також постанови Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2018 р. у справі №759/19064/18, вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху України.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2018 р. у справі № 759/19064/18 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2018 р. страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав необхідні документи.
15.11.2018 р. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» складено результати огляду транспортного засобу.
Також, до позовної заяви позивачем додано рахунок № ВДиС-0053628 від 22.11.2018 р., виставлений виконавцем ремонтних робіт ТзОВ «ВІДІ Автострада», та ремонтну калькуляцію до вказаного рахунку, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тоуоta Corolla», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП становить 19 585,29 грн.
На підставі страхового акта № ДККА-63367 від 05.12.2018 р., відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 05.12.2018 р., визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, за погодженням з вигодонабувачем ПАТ «Банк 3/4» (лист № 06-12/2675 від 03.12.2018 р.), здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів на суму 17 780,29 грн. на рахунок виконавця ремонтних робіт ТзОВ «ВІДІ Автострада», що підтверджується платіжним дорученням № 23850 від 05.12.2018 р.
Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує, що відповідно до платіжного доручення № 23850 від 05.12.2018 р. виплату страхового відшкодування здійснено ТзОВ «ВІДІ Автострада», яке не є стороною договору добровільного страхування, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група`і ТзОВ «Управляюча компанія «ІНТЕКО».
До матеріалів справи долучено копію листа за вих. № ДККА-63367 від 26.11.2018 р., направленого ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на адресу вигодонабувача за договором страхування від 16.07.2018 р. ПАТ «Банк 3/4» про надання дозволу щодо виплати страхового відшкодування безпосередньо на рахунок СТО ТзОВ «ВІДІ Автострада». У листі зазначено, що розмір страхового збитку становить 19 585,29 грн., франшиза за умовами договору страхування становить 1 805,00 грн.
Листом від 03.12.2018 р. за № 06-12/2675ПАТ «Банк 3/4» як вигодонабувач за договором страхування повідомило, що у зв`язку з страховим випадком, що стався з автомобілем «Тоуоta Corolla», державний номер НОМЕР_2 , не заперечує щодо перерахування страхового відшкодування в розмірі 19 585,29 грн. безпосередньо на розрахунковий рахунок СТО ТзОВ «ВІДІ Автострада».
Також, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що відповідати за позовом повинен громадянин ОСОБА_2 , який безпосередньо керував закріпленим за ним автомобілем «Renaut Premium» державний номер НОМЕР_3 та скоїв дорожньо-транспортну пригоду.
Проте, наведені доводи відповідача є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела.
До матеріалів справи відповідачем долучено копію реєстраційних даних транспортного засобу «Renaut Premium», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2006, шасі номер НОМЕР_5 , який належить Військовій частині НОМЕР_1 .
При цьому, за приписами ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.Як визнається відповідачем, ОСОБА_2 перебував у відповідача на військовій службі за контрактом.
Позивач, звернувся з даним позовом до Господарського суду Львівської області, в якому просить стягнути з відповідача 17 780,29 грн. страхового відшкодування.
Оцінка суду.
Регулювання відносин страхування здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором страхування, правилами страхування, затвердженими страховою компанією.
Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частиною 16-18 ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Статтею 993 ЦК України закріплено положення, згідно з яким до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічні вказані норми Цивільного кодексу України закріплені у ст.ст. 16, 25, 27 Закону України «Про страхування».
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 ГПК України). Виходячи з цього, відповідно до ст. 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела. У випадку протиправного вибуття джерела підвищеної небезпеки, що повинен довести його володілець, останній, як правило, не несе відповідальності за заподіяну шкоду.
Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Стаття 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.
Положення ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2ст. 1187 Цивільного кодексу України).
У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Таким чином, положення ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.
Власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє.
До матеріалів справи долучено копію технічного паспорту транспортного засобу «Renaut Premium», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2006, колір червоний, шасі номер НОМЕР_5 , який належить Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідальність за шкоду, спричинену ОСОБА_2 , повинна нести Військова частина НОМЕР_1 , за якою зареєстровано джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб «Renaut Premium», реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №426/5409/15-ц.
Відповідач зазначав, що ОСОБА_2 перебував на військовій службі за контрактом у відповідача, проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що контракт з ОСОБА_2 закінчився.
Відповідно до ч. 9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці особи, які проходять військову службу.
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Позивач (як страхова компанія) не є суб`єктом, який має доступ до документації Військової частини НОМЕР_1 , відповідно, позивач не має доступу до первинних документів, які б могли підтвердили перебування ОСОБА_2 в момент ДТП при виконанні своїх службових обов`язків (такі як накази, маршрутні листи тощо).
Водночас, суд звертає увагу, що обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 74 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги або ж заперечення.
Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо того, що в момент ДТП ОСОБА_2 знаходився при виконанні ним своїх службових обов`язків, та не надав суду жодних доказів, які б свідчили про використання відповідного транспортного засобу ОСОБА_2 не під час виконання своїх службових обов`язків.
Враховуючи наведене, відповідач належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77, 78 ГПК України не спростував того факту, що ОСОБА_2 , який перебував у нього на військовій службі за контрактом, керував зареєстрованим за відповідачем транспортним засобом «Renaut Premium», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не під час виконання ним своїх службових обов`язків.
Статтею 74 ГПК України встановлено, щокожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, яківходять в предмет доказування.
Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 ГПК України).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 17 780,28 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.
Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.
Керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Військовоїчастини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32, літ. А) 17 780,29 грн. страхового відшкодування та 1 921,00 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 19.11.2019 р.

Суддя Чорній Л.З.