ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 922/2781/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Катеринчук Л. Й.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

позивача: Лисенко В. О.,

відповідача: Колесник К .А.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019

у складі колегії суддів: Зубченко І. В. - головуюча, Радіонової О. О., Черноти Л. Ф.

та рішення Господарського суду Харківської області від 04.06.2019

у складі судді Лаврової Л. С.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5"

про стягнення 4 047 128,83 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення боргу у загальній сумі 4 047 128,83 грн, які складаються з 3 % річних у сумі 439 550,24 грн, пені в сумі 2 461 529,30 грн та інфляційних втрат у сумі 1 146 049,29 грн.

2. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору № 2578/1617-БО-32 купівлі-продажу природного газу від 31.10.2016 в частині несвоєчасної оплати спожитого природного газу за період з жовтня 2016 року по червень 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.06.2019 у справі № 922/2781/18 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 439 550,24 грн - 3 % річних та 1 146 049,29 грн - інфляційних втрат. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У частині стягнення 2 461 529,30 грн пені - відмовлено.

4. Приймаючи судове рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем порушено умови договору постачання природного газу № 2578/1617-БО-32 від 31.10.2016 в частині здійснення своєчасних розрахунків за спожитий природний газ, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення нарахованих на суму простроченого виконанням зобов`язання 3 % річних та інфляційних. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача 2 461 529,30 грн пені, нарахованої в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2002 у справі № Б-23/75-02.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 у справі № 922/2781/18 вищезазначене рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

6. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками та рішенням місцевого господарського суду.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

7. 31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (споживач) укладений договір постачання природного газу № 2578/1617-БО-32, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору.

8. Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

9. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних (16,4 % річних у редакції додаткової угоди № 6 від 31.03.2017, яка діє з 01.04.2017), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 8.2 договору).

10. На виконання умов договору постачальник передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 128 982 023,28 грн (що підтверджується актами приймання-передачі природного газу).

11. Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання щодо проведення розрахунків виконав з порушенням строків, передбачених умовами договору. За порушення строків оплати позивач вимагає стягнути з відповідача 2 461 529,30 грн пені, 439 550,24 грн 3 % річних та 1 146 049,29 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції від 07.08.2019 та рішенням місцевого господарського суду від 04.06.2019 в частині відмови у стягненні пені в сумі 2 461 529,30 грн Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою з вимогою їх скасувати в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а саме стягнути з відповідача пеню у сумі 2 461 529,30 грн.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

13. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2781/18 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Кушніра І. В. (головуючого), суддів - Краснова Є. В., Мачульського Г. М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019.

14. Ухвалою Верховного Суду від 18.09.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 922/2781/18 за вищезазначеною касаційною скаргою.

15. Ухвалою Верховного Суду від 15.10.2019 задоволено заяву суддів Кушніра І. В. (головуючого), Краснова Є. В., Мачульського Г. М. про самовідвід від розгляду справи № 922/2781/18.

16. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2781/18 визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. (головуючого), суддів - Васьковського О. В., Катеринчук Л. Й., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019.

17. Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2019 прийнято справу № 922/2781/18 до провадження у новому складі судової колегії, датою проведення судового засідання визначено 07.11.2019.

18. У засідання суду касаційної інстанції 07.11.2019 з`явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення у справі.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України")

19. Скаржник доводить, що оскаржувані судові акти попередніх судових інстанцій фактично не обґрунтовані та суперечать закону;

- на правовідносини, що виникли між сторонами поширюється дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013, оскільки провадження у справі № Б-23/75-02 про банкрутство відповідача порушено ухвалою Господарського суду Харківської області 16.12.2002;

- суди не повинні були застосовувати положення частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки у даному випадку зобов`язання відповідача перед позивачем по оплаті поставлених у 2017 році обсягів природного газу мають поточний характер, тобто позивач є поточним кредитором, а відтак дія мораторію на стягнення пені не поширюється;

- дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання боржником зобов`язань перед конкурсними кредиторами.

Доводи відповідача

(Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5")

20. Відповідач заперечуючи проти вимог та доводів скаржника посилається на те, що частина 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає загальну заборону на нарахування неустойки незалежно від того перед конкурсним чи перед поточним кредитором має зобов`язання боржник.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

21. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

24. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

25. Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

26. За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

27. Згідно із пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

28. Статтями 611 Цивільного кодексу України та 230 Господарського кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

29. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2002 порушено провадження у справі № Б-23/75-02 про банкрутство Державного підприємства "Харківська ТЕЦ-5" () та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. В процесі розгляду справи про банкрутство назва боржника змінювалася.

31. 19.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI від 22.12.2011.

32. Пунктом 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

33. Оскільки справу про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" порушено до набрання чинності змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI та постанову про визнання боржника банкрутом на час прийняття оскаржених судових рішень не прийнято, застосуванню підлягає попередня редакція Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

31. Згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

32. Відповідно до пункту 4 статті 12 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

33. Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

34. Виходячи із змісту Закону про банкрутство боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.12.2012 у справі № 5/34-09, від 12.03.2013 у справі № 29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 у справі № 28/5005/3240/2012 та постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 26/48/09-910/2433/16).

35. Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.04.2011 у справі № Б-23/75-02 роз`яснено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який був введений ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2002, заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню), заборонено застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) та заборонено стягнення на підставі виконавчих документів, як за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) до моменту введення мораторію так і за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) після введення мораторію, за винятком вимог передбачених у частині 6 статті 12 Закону про банкрутство.

36. Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин справи, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені у сумі 2 461 529,30 грн за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань, яка нарахована під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, оскільки неустойка (штраф, пеня) за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони закону, незалежно від часу її виникнення.

Щодо суті касаційної скарги

37. Наведені у касаційній скарзі аргументи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій.

38. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

40. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

41. Ураховуючи наведене вище, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та необхідність залишення постанови Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 04.06.2019 у справі № 922/2781/18 без змін, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

42. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін оскаржуваних судових актів, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 04.06.2019 у справі № 922/2781/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько
Судді О. В. Васьковський
Л. Й. Катеринчук