ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 рокуСправа № 912/2490/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/2490/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Петренко Миколи Миколайовича, АДРЕСА_1

до відповідача Гейжи Анастасії Миколаївни , АДРЕСА_2

про стягнення 305246,82 грн

Представники сторін:

від позивача - Зайченко О.В. адвокат, ордер серія ДН №000088 від 26.07.19, договір про надання правової допомоги від 26.07.19;

від відповідача - участі не брали;

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Петренко Миколи Миколайовича (далі - ФОП Петренко М.М., позивач) до Гейжи Анастасії Миколаївни (далі - відповідач) про стягнення 305246,82 грн, з яких 262184,00 грн боргу, 15 486,81 грн пені, 26 218,40 грн штрафу, 1 357,61 грн 3% річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору поставки від 01.06.2019 в частині повної та своєчасної оплати товару.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, сформованого на запит суду, юридичною адресою Фізичної особи-підприємця Гейжи Анастасії Миколаївни є: АДРЕСА_2 . 26.07.2019 відносно відповідача внесено запис № 2005922 про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності.

Згідно інформації Управління ДМС у Запорізькій області, наданої на запит Господарського суду Кіровоградської області від 05.09.2019, Гейжа А.М. зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою від 24.09.2019 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/2490/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 29.10.2019.

В підготовчому засіданні 29.10.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в підготовче засідання 29.10.2019 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою від 29.10.2019 господарським судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2019.

В судовому засіданні 14.11.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та повідомив, що особисто зустрічався з Гейжею Анастасією Миколаївною (за адресою її місця проживання) з приводу погашення боргу та та наявності судової справи № 912/2490/19. Представником позивача повідомлено відповідача про призначене судове засідання на 14.11.2019. За повідомленням представника позивача, Гейжа А.М. , з посиланням на те, що вона не є фізичною-особою підприємцем, вважає, що не має обов`язку зі сплати спірного боргу.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався, уповноваженого представника в судове засідання не направив, відзив на позов суду не подав.

05.09.2019 в зв`язку з надходженням позовної заяви ФОП Петренко Миколи Миколайовича до Гейжи Анастасії Миколаївни про стягнення 305246,82 грн, господарським судом був направлений запит до Управління ДМС у Запорізькій області для отримання відомостей про реєстрацію місця проживання (перебування), що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі, громадянки ГЕЙЖА Анастасії Миколаївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

У відповідь на запит 19.09.2019 до суду від Управління ДМС у Запорізькій області надійшов лист, із змісту якого, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання гр. Гейжа Анастасія Миколаївна , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд враховує, що до матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання позивачем вимог ст. 172 Господарського процесуального кодексу України - надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статі 120 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про призначені засідання суду, 08.10.2019 примірник ухвали суду від 24.09.2019 про відкриття провадження у справі № 912/2590/19, що був направлений на адресу Гейжи Анастасії Миколаївни , зазначену в позовній заяві, та згідно відомостей, що надані Управлінням ДМС у Запорізькій області щодо реєстрації місця проживання (перебування) відповідача, а саме: АДРЕСА_3 , рекомендованим листом з повідомленням, повернувся до господарського суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

У зв`язку з наведеним, 25.10.2019 суд намагався повідомити відповідача про дату та час підготовчого засідання телефонограмою (а.с. 59).

08.11.2019 на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою kr.arbitr.gov.ua розміщено оголошення про призначення справи № 912/2490/19 до судового розгляду по суті на 14.11.2019 о 09:00 год.

Згідно ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду у даній справі відповідачем та повернення їх до суду з відповідними відмітками є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання належним чином і причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 14.11.2019 за відсутності представника відповідача.

На підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем господарського договору, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ч.1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

За ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За положеннями ст.51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст.52 Цивільного кодексу України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, ч.8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Вказані висновки узгоджуються з положеннями, викладеними в абзаці 3 пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц. та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 5 червня 2018 року по справі № 338/180/17.

Аналогічна позиція викладена в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 912/837/19.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-УШ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

У відповідності до положень статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що місцем знаходження Гейжи Анастасії Миколаївни є АДРЕСА_2 .

Відповідно до частин 1 та 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 01.06.2019 між ФОП Гейжа А.М. (покупець) та ФОП Петренко М. М . (постачальник) укладено договір поставки, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати товар, визначений в специфікації на товар, що є його невід`ємною частиною, у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і в порядку та на умовах, визначених договором, здійснити оплату.

Позивачем у позові зазначено, що сторонами в договорі поставки від 01.06.2019 погоджено, що у разі передачі справи на розгляд господарського суду, позов пред`являється за місцем виконання договору (зареєстрованим місцем проживання (знаходження), встановленим даним договором). Місце виконання даного договору є зареєстроване місце проживання (знаходження) постачальника (п. 8.2., 9.7. Договору).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд розглядає позовні вимоги у даній справі до Гейжи Анастасії Миколаївни .

01.06.2019 між ФОП Петренко М . М . (постачальник) та ФОП Гейжа А .М. (покупець) укладено Договір поставки (далі - Договір, а.с. 17-19), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити і передати товар, визначений в специфікації на товар (Додаток №1 до даного Договору), що є його невід`ємною частиною, у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти Товар і в порядку та на умовах, визначених Договором, здійснити його оплату.

Поставка товару здійснюється постачальником не пізніше 04.06.2019 (п. 2.1. Договору).

Загальна ціна Договору становить 262 184,00 грн, ПДВ не передбачений (п. 3.1. Договору).

Розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються покупцем протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару (п. 3.2. Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1. Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою постачальника.

До Договору сторонами підписано Специфікацію на товар від 01.06.2019 на загальну суму 262 184,00 грн (а.с. 20-30)

Позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 262 184,00 грн згідно видаткових накладних №1 від 03.06.2019 та №2 від 04.06.2019 (а.с. 31-36), що підписані сторонами та скріплені печаткою постачальника.

Відповідачем оплату за отриманий товар в погоджений Договором строк не здійснено.

01.08.2019 позивачем направлено відповідачу претензію щодо сплати заборгованості, яку відповідачем залишено без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару і стало підставою для звернення з даним позовом.

При розгляді спору господарський суд виходить з наступного.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується поставка відповідачеві товару на загальну суму 262 184,00 грн. Проте, відповідачем не здійснено оплату поставленого товару, доказів оплати суду не подано. Також відповідачем не заперечується факт поставки товару, його кількість та якість, розмір заборгованості останнім не спростований.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність за останнім заборгованості у сумі 262 184,00 грн.

Оскільки, сторонами не надано до матеріалів справи доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати поставленого товару в сумі 262 184,00 грн у строки визначені п. 3.2. Договору, господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 262 184,00 грн боргу, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з 15 486,81 грн пені та 26 218,40 грн штрафу.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Відповідно до пункту 5.2. Договору за несвоєчасну оплату за даним Договором покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення платежі.

Згідно пункту 5.4. Договору крім пені, передбачені п. 5.2. у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару, наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої пунктами 5.2, 5.4 Договору неустойки.

Господарський суд перевірив розрахунок пені наведений у позові, а також розрахунок 10% штрафу та дійшов висновку, що останнім правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 15486,81 грн за період з 05.07.2019 по 05.09.2019 та штраф у розмірі 10% у сумі 26218,40 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 357,61 грн 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за період з 05.07.2019 по 05.09.2019, господарським судом встановлено, що позивачем обґрунтовано нараховано 1 357,61 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Петренко Миколи Миколайовича про стягнення 305246,82 грн, з яких 262 184,00 грн боргу, 15 486,81 грн пені, 26 218,40 грн штрафу, 1 357,61 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, у позові позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП Петренко М.М. (надалі - Клієнт) та адвокатом Зайченко О.В. (надалі - Адвокат) 26.07.2019 укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 10-15), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується не вживати ніяких дій без погодження з адвокатом, довіряє адвокату представляти його інтереси/або бути представником.

За умовами договору клієнт зобов`язався оплатити роботу адвоката (п. 5 Договору).

Договір діє до 31.12.2019 (п. 11.1. Договору).

Договір підписаний сторонами.

Сторонами Договору про надання правової допомоги підписано акт надання послуг на суму 6 000,00 грн, акт про відшкодування витрат на суму 4 000,00 грн та акт узгодження розрахунку вартості послуг (а.с.44-46, 64-65).

Разом з тим, з акта про відшкодування витрат (а.с.45) вбачається, що 4000,00 грн сплачено за судовий збір, направлення претензії та виготовлення копій документів.

Крім того, позивачем надано до суду розрахункову квитанцію серія ЛВАК №764903 від 28.10.2019 на суму 6000,00 грн.

Згідно акта наданих послуг сторонами погоджено вартість послуг адвоката за участь у розгляді справи у підготовчому та 2 судових засіданнях, тобто 3-х засіданням по 1000,00 грн за кожне, в загальному розмірі 3000,00 грн (а.с. 65).

У справі № 912/2490/19 проведено 2 засідання суду 29.10.2019 та 14.11.2019, тобто вартість послуг адвоката в частині "за участь у засіданнях суду" становить 2000,00 грн.

Отже, загальна вартість наданих послуг адвоката у справі №912/2490/19 становить 5000,00 грн, що підтверджено належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи обсяг наданих послуг та ціну позову, суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 5 000,00 грн є співрозмірним, наданому об`єму адвокатських послуг.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.

Тому, на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати позивача в сумі 5 000,00 грн на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Гейжи Анастасії Миколаївни ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 р .н .; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Петренко Миколи Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 305246,82 грн, з яких 262 184,00 грн боргу, 15 486,81 грн пені, 26 218,40 грн штрафу, 1 357,61 грн 3% річних, а також 4 578,70 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.11.2019.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.