ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Справа № 902/342/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Сандуляк С.А.

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: не з`явився

відповідача 3: не з`явився

відповідача 4: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 23.07.19р. суддею Колбасовим Ф.Ф., повний текст складено 30.07.19р.

у справі № 902/342/19

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка"

до відповідача ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення 1440745,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в Господарський суд Вінницької області з позовом до ТОВ «Остер», ТОВ «Еко Ніка», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 1440745 грн. заборгованості за кредитним договором №010/162/22/07 від 01.02.18 р.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.07.19 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем на виконання взятих на себе зобов`язань надано ТОВ "ОСТЕР" кредит на суму 1 440 745, 00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 010/162/22/07 від 05.02.2018 р., № 010/162/22/07 від 06.02.2018 р., № 010/162/22/07 від 28.02.2018 р., банківськими виписками за 01.02.2018 р. - 05.03.2019 р., за 05.02.2018 р. - 30.06.2019 р., розрахунком заборгованості. Однак, відповідач зобов`язання, щодо сплати коштів за користування кредитом - відсотків, починаючи з вересня 2018 р., не виконав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом є правомірною, обгрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішеннями у справі № 902/375/19, № 902/376/19, оскільки, задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідків подвійного стягнення за основним зобов`язанням, так як домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Окрім того, суд зазначив, що відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом та виконавчим написом нотаріуса щодо одного боржника відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для об`єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження у межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Остер» звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 23.07.19 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції без зупинення провадження у даній справі до вирішення справ № 902/375/19, № 902/376/19 та її розгляду по суті, і як наслідок, пред`явлення до виконання двох виконавчих документів про стягнення одного і того ж боргу, однозначно призведе до подвійного стягнення та стягнення виконавчого збору за кожним окремим виконавчим документом, як виконавчим написом нотаріуса, так і за наказом суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що кредитор не позбавлений права задовольнити вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законом, такий спосіб не є подвійним стягненням заборгованості.

Вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки, викладені у клопотанні обставини не позбавляли суд можливості самостійно вирішити спір в рамках предмету позову.

В судове засідання представники відповідачів не з`явились.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2013 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Остер" укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/Р7-01/401.

Відповідно до умов Договору, банк зобов`язується здійснювати на користь позивача Кредитні операції у межах загального ліміту та Сублімітів, а позивач зобов`язаний виконати усі обов`язки, що витікають зі змісту Кредитної операції, Генерального договору, Умов та Договорів і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку Кредитної операції (п. 1.1).

Загальний ліміт становить 9 100 000,00 грн. Останній день строку дії Загального ліміту - 20 травня 2016 року або інша дата, визначена відповідно до статті 10 Генерального договору (п.1.2).

Позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості у порядку, визначеному Генеральним договором та Договорами, не пізніше відповідного останнього дня строку дії ліміту кредитної операції, а зобов`язання щодо сплати комісії за обслуговування загального ліміту - не пізніше останнього дня строку дії загального ліміту (п.6.1).

Відповідно до розділу "Визначення термінів" Генерального договору, дефолт - обставини невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Генеральним договором, обставини, які свідчать про те, що зобов`язання позичальника за Генеральним договором не будуть виконані, а також інші обставини, визначені статтею 10 Генерального договору та /або Умовами, як обставини дефолту.

Згідно п.10.1. Генерального договору у разі настання обставин дефолту, кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладання будь - яких додаткових угод/договорів про зміни вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості.

Відповідно до підп. 10.2.1 Генерального договору кредитор вправі скористатися правами, зазначеними в п.10.1. Генерального договору та пред`явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь - якої з обставин дефолту, зокрема, у випадку порушення позичальником строків виконання або невиконання будь - яких грошових зобов`язань за Генеральним договором та / або за окремими договорами.

Додатком до Генерального договору № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 р. та його невід"ємною частиною є Умови проведення кредитних операцій.

В подальшому сторонами укладені додаткові угоди № 12/Р7-01-04/401/1 від 23.05.2013, № 01/Р7-01-04/401/2 від 17.06.2013, № 01/Р7-01- 04/401/3 від 02.07.2014, №01/Р7-01-04/401/4 від 18.07.2014, № 01/Р7-01-04/401/5 від 30.07.2014, № 01/P7-01-04/401/6 від 31.12.2014, № 01/Р7-01-04/401/7 від 15.04.2015, № 01/Р7-01-04/401/8 від 29.04.2015, № 01/Р7-01-04/401/10 від 31.05.2016, № 01/Р7-01-04/401/11 від 11.04.2017, № 01/Р7-01-04/401/12 від 04.05.2017, № 01/Р7-0І-04/401/13 від 08.11.2017, № 01/P7-01-04/401/14 від 06.12. 2017, № 01/Р7-01-04/401/15 від 16.01.2018, № 01/Р7-01-04/401/15 від 23.02.2018, № 01/Р7-01-04/401/16 від 05.04.2018 р., якими сторони продовжували терміни повернення кредиту, зменшували і збільшували субліміт.

01.02.2018 р. між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено кредитний договір № 010/162/22/07 про Фінансування поточної діяльності корпоративних клієнтів до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 р.

Умовами Договору № 010/162/22/07 передбачено, що ліміт кредитної операції - 1 440 745, 00 грн.; вид ліміту, особливості використання ліміту - відновлювальний ліміт з видачею кредитних коштів однією сумою - траншами; цільове призначення - фінансування витрат пов"язаний з поточною діяльністю; процентна ставка - плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 17,9% процентів річних; останній день строку дії ліміту кредитної операції - 26 січня 2019 р.

Пунктом 2 Договору сторони узгодили, що сторони зобов`язуються дотримуватися умов Генерального договору та умов проведення кредитних операцій, зокрема, тих положень Умов, що регламентують умови надання кредитів.

Пунктом 5 передбачено, що договір є невід`ємною частиною генерального договору на здійснення кредитних операцій.

Додатком № 1 до кредитного договору сторони погодили графік зменшення ліміту кредитної операції. Зокрема, ТОВ «Остер» зобов`язалось повернути кредит до 26.01.19 р. у відповідності до наступного графіку зменшення ліміту: з 01.02.2018 р. по 26.11.2018 р. - ліміт 1 440 745, 00 грн.; з 27.11.2018 р. по 26.12.2018 р. - ліміт 960 496, 67 грн.; з 27.12.2018 р. по 26.01.2019 р. - ліміт 480 248, 34 грн.

21.05.2013 р. та 17.06.13 р. на забезпечення виконання позичальником зобов`язання за Генеральним договором між ТОВ «Остер» та позивачем укладено іпотечні договори.

Крім того, для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Генеральним договором, за кредитним договором укладені Договори поруки: № 12/162/23/11 від 01.02.2018 р. між кредитором та поручителем - громадянкою України ОСОБА_1 ; № 12/162/23/12 від 01.02.2018 р. між кредитором та поручителем - громадянкою України ОСОБА_2 ; № 12/162/23/13 від 01.02.2018 р. між кредитором та поручителем - ТОВ "Еко Ніка".

Відповідно до п.1.1 Договорів поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний: повернути кредит у розмірі 1 440 745,00 грн., в порядку передбаченому кредитним договором, не пізніше 26 січня 2019 р., або іншої дати, визначеної відповідно до умов кредитного договору.

Умовами договорів передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та позичальник відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов`язаннями (п.2.1).

Пунктом 2.2 Договорів передбачено, що поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Вимога Кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання Поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному Кредитором у вимозі. Кредитор має право направляти вимоги Поручителю будь - яку кількість разів до повного виконання забезпечених зобов`язань.

Відповідно до п. 7.2 Договорів поруки, строк поруки, що встановлена Договором, за кожним забезпеченим зобов`язанням становить 5 років від дня закінчення строку/ настання терміну виконання відповідного забезпеченого зобов`язання. Порука для відповідного забезпеченого зобов`язання не припиняється після закінчення цього строку у разі, якщо Кредитор у межах цього строку пред`явив вимогу до Поручителя. Сторони погодили, що строк поруки для забезпечених зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, обчислюється окремо по кожній його частині починаючи від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідної частини такого забезпеченого зобов`язання.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику ТОВ "ОСТЕР" кредитні кошти в сумі 1 440 745, 00 грн., що підтверджується: меморіальним ордером № 010/162/22/07 від 05.02.2018 р., № 010/162/22/07 від 06.02.2018 р., № 010/162/22/07 від 28.02.2018 р., банківськими виписками за 01.02.2018 р. - 05.03.2019 р., за 05.02.2018 р. - 30.06.2019 р.

Однак, ТОВ "Остер" свої зобов`язання щодо сплати коштів за користування кредитом, починаючи з вересня 2018р. не виконав.

В зв`язку із невиконанням ТОВ "Остер" умов договорів, банк набув безумовного права вимагати дострокового повного погашення заборгованості за кредитним договором № 010/162/22/07 від 01.02.2018 р.

29.12.2018 р. банком на адресу відповідачів направлено вимогу № 140/8/1628 від 29.12.2018 р. про усунення порушень кредитних зобов`язань та погашення в тридцятиденний строк заборгованості, зокрема, за кредитним договором № 010/162/22/07 від 01.02.2018 р., факт направлення вимоги підтверджується копіями поштових відправлень.

Однак, вимога банку залишена відповідачами без задоволення, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1440745,00 грн.

Невиконання поручителями умов договорів, стало підставою для звернення банку в суд з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є стягнення з основного боржника та поручителів за різними самостійними договорами поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

Як встановлено судами попередніх інстанцій виконання зобов`язань позичальника ТОВ «Остер» за кредитним договором були забезпечені порукою відповідно до договорів поруки, укладених позивачем з ОСОБА_1 . (№12/162/23/11), ОСОБА_2 (№ 12/162/23/12), ТОВ "Еко Ніка" (№ 12/162/23/13).

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Загальні підстави припинення поруки, яка за своєю правовою природою є зобов`язанням, передбачені у главі 50 Цивільного кодексу України, а спеціальні (додаткові) підстави її припинення визначено у статті 559 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що оскільки, вказаний кредитний договір та договір поруки були підписані сторонами та скріплені печатками сторін, позичальник та поручитель в повній мірі ознайомились з їх змістом, порядком та умовами здійснення платежів за договором та погодились з ними, визнали обов`язковими для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Відповідно до умов кредитного договору, банк вправі вимагати дострокового погашення кредиту зі сплатою всіх належних платежів за користування кредитом.

Умовами договорів поруки передбачено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникають у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору (п. 1.1).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Остер» порушено умови договору в частині виконання платіжних зобов`язань, а саме: позичальник своєчасно не сплачував суму, яку він повинен сплатити у визначених графіком зменшення ліміту кредитної операції строки, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1 440 745,00 грн. основного боргу (тіла кредиту).

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Згідно п. 7.2 договорів поруки, строк поруки за кожним забезпеченим зобов`язанням становить п`ять років від дня закінчення/настання терміну виконання відповідного забезпеченого зобов`язання.

Враховуючи, що ТОВ "Остер" допустив прострочення у сплаті платежів, визначених договором кредиту із врахуванням сплати їх визначеними частинами (до 26.11.18, 26.12.18, 26.01.19), позивач 29.12.18 звернувся до основного боржника та поручителів з вимогою щодо сплати боргу, тобто в межах строків поруки визначних умовами п. 7.1 договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 29.12.18, тобто в межах встановленого строку, звернувся до боржника та поручителів з вимогою про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості, сплати заборгованості по кредиту, передбачених в графіком зменшення ліміту кредитної операції, що є невід`ємним додатком до кредитних договорів.

Однак, дана вимога залишена позичальником та його поручителями без задоволення.

Оскільки, на час подання позовної заяви, зобов`язання ТОВ «Остер» за кредитним договором не виконано, кошти в сумі 1 440 745 грн. не сплачені, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 1 440 745,00 грн.

Щодо доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішеннями у справах № 902/375/19, № 902/376/19, апеляційний суд враховує наступне.

Клопотання про зупинення провадження у справі № 902/342/19, обгрунтовано тим, що зобов`язання за кредитним договором № 010/162/22/07 від 01.02.18 р. забезпечується іпотекою на яку звернуто стягнення за виконавчим написом, що може призвести до подвійного стягнення заборгованості та збитків апелянта. На думку апелянта, шляхом звернення стягнення на підставі виконавчих написів, позивач використав своє право на стягнення грошових зобов`язань, які виникли з генерального договору № 01/Р7-01-04/401.

Пунктом 5 частиною 1 статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок, непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи. При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Предметом розгляду судових справ № 902/375/19, №902/376/19 є виконавчі написи нотаріусів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене у ст.36 Закону України "Про іпотеку".

Законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не вказує на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса у будь-якому випадку є наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі.

При цьому, нормами чинного законодавства не обмежено право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення, в даному випадку - іпотекою та порукою.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, а здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Оскільки, розмір забезпечення основного зобов`язання може мати істотне значення для кредитора при погодженні ним умов основного зобов`язання, у яке він вступає, припинення усіх інших забезпечень при реалізації кредитором одного з них - суперечило б принципу справедливості та розумності.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснене на підставі виконавчого напису нотаріуса не припиняє зобов`язань боржника за кредитним договором, оскільки не вважається виконаним.

Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться у відповідності з Законом України "Про виконавче провадження" та передбачає відповідні процедури. В даному випадку майно, що є предметом іпотеки, станом на час розгляду справи, не пройшло процедури оцінки.

Обставинами та доказами у даній справі не підтверджено припинення основного зобов`язання за кредитним договором, що могло б слугувати належною правою підставою для припинення зобов`язань поруки(ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Окрім того, відповідно до ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом та виконавчим написом нотаріуса щодо одного боржника відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для об`єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження у межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що обставини справи № 902/375/19, №902/376/19 не стосується обставин у даній справі.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні перешкоди для продовження розгляду по суті справи, оскільки матеріали справи містили достатню кількість доказів для вирішення спору у даній справі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23 липня 2019 року у справі №902/342/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 23.07.19 р.у справі № 902/342/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/342/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "15" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.