ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Справа№ 911/1196/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.11.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 23.07.2019 (повний текст складено 26.07.2019)

у справі №911/1196/18 (суддя Заєць Д.Г.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" №73 від 02.07.2019 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича у виконавчому проваджені ВП№59063223 з примусового виконання наказу від 25.10.2018 у справі

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1196/18 за позовом Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» позовні вимоги задоволено повністю. В рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за Кредитним договором №19 від 03.03.2009 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі (два мільярди шістсот сімдесят чотири мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч тридцять вісім гривень) 00 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №24 від 04.03.2009, укладеним між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрованим в реєстрі за №354, а саме, на наступне нерухоме майно: адміністративно-виробничі приміщення та бокс інкасаторських машин, загальною площею 769,0 кв. м., що належить на праві приватної власності ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2014, за початковою ціною, визначеною Іпотечним договором, а саме: 9172812 (дев`ять мільйонів сто сімдесят дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 00 коп. без ПДВ на користь Національного банку України, квартира, загальною площею 36,5 кв. м., що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2014 року, за початковою ціною, визначеною Іпотечним договором, а саме: 500553 (п`ятсот тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 00 коп. без ПДВ на користь Національного банку України. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на користь Національного банку України 145100 (сто сорок п`ять тисяч сто) грн. 48 коп. судового збору.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Київської області 25.10.2018 видано відповідні накази.

Ухвалою суду від 04.12.2018 заяви Національного банку України №18-0016/58878 від 05.11.2018, №18-0016/60268 від 12.11.2018 про виправлення описок у рішенні Господарського суду Київської області від 25.09.2018 та наказі Господарського суду Київської області від 25.10.2018 у справі №911/1196/18 задоволено. Внесено відповідні виправлення у рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2018 та наказ Господарського суду Київської області від 25.10.2018 у справі №911/1196/18.

До Господарського суду Київської області звернувся боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» зі скаргою №73 від 02.07.2019 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. у виконавчому проваджені ВП№59063223 з примусового виконання наказу від 25.10.2018 у справі №911/1196/18, відповідно до якої, скаржник просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 10.05.2019 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП№59063223.

В обґрунтування скарги №73 від 02.07.2019 скаржник зазначає, що державний виконавець, знаючи, що нерухоме майно, яке підлягає стягненню за виконавчим документом знаходиться на тимчасово окупованій території на якій встановлюється особливий правовий режим та існує наявна заборона з приводу вчинення правочинів щодо нерухомого майна і провести фізично опис та арешт майна неможливо виніс неправомірну постанову про арешт майна боржника. Водночас скаржник не погоджується з даною постановою в частині визначення суми заборгованості по виконавчому провадженню у розмірі ,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" №73 від 02.07.2019 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" не підлягає задоволенню, оскільки, обставини, які були підставою для подання зазначеної скарги, відпали та, відповідно, відсутнє порушене право скаржника.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/1196/18 та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та винесеною в наслідок неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначаючи при цьому, що проаналізувавши положення ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» видно, що наслідки цієї статті взагалі не настають, а положення не застосовуються в разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не відбувається закінчення виконавчого провадження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлєва М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/1196/18 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

07.10.2019 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додане платіжне доручення №0.0..2 від 03.10.2019 про сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн., а також докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги позивачу, третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі № 911/1196/18.

Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/1196/18.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі № 911/1196/18. Призначено справу до розгляду на 13.11.2019.

В судовому засіданні 13.11.2019 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/1196/18 та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Позивач, третя особа та державний виконавець в судове засідання 13.11.2019 не з`явилися. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача, третьої особи та державного виконавця про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача, третьої особи та державного виконавця та його повноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 13.11.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу Господарського суду Київської області №911/1196/18 від 25.02.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2019 ВП№59063223 та постанову про арешт майна боржника від 10.05.2019 ВП№59063223.

Відповідно до оскаржуваної постанови про арешт майна боржника від 10.05.2019 державний виконавець встановив, що сума стягнення за виконавчим документом складає ,00 грн. та постановив накласти арешт на майно: квартиру, загальною площею 36,5 кв. м., що знаходиться за адресою Автономна Республіка Крим, м . Джанкой, вул.. Жовтнева, буд. 22, кв. 22 та адміністративно-виробничі приміщення та бокс інкасаторських машин, загальною площею 769,0 кв. м., що знаходяться за адресою Автономна Республіка Крим, м. Керч, вул. Леніна, буд. 44 в межах суми звернення стягнення ,00 грн.

Не погоджуючись з даною постановою в частині визначення суми заборгованості по виконавчому провадженню у розмірі ,00 грн. відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1196/18 та перевірено судовою колегією, сума ,00 грн. є заборгованістю Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за Кредитним договором №19 від 03.03.2009 перед Національним банком України.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» виступає поручителем за Кредитним договором №19 від 03.03.2009 згідно Іпотечного договору №24 від 04.03.2009 та несе відповідальність перед Національним банком України за невиконання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» зобов`язань за кредитним договором виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки, рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1196/18 встановлено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною квартири у розмірі 500 553,00 грн. та адміністративно-виробничих приміщень та боксу інкасаторських машин у розмірі 9 172 812,00 грн., судова колегія дійшла до переконання, що саме в межах вартості предметів іпотеки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» має нести відповідальність перед Національним банком України за невиконання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» зобов`язань за Кредитним договором №19 від 03.03.2009.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» виступає поручителем за даним Кредитним договором згідно Іпотечного договору №24 від 04.03.2009 та несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предметів іпотеки, початкова ціна продажу яких встановлена у загальному розмірі 9673365,00 грн., а тому, дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. щодо визначення суми звернення стягнення у розмірі ,00 грн., як загальної суми заборгованості ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», є неправомірними.

Водночас, як вбачається з матеріалів скарги, державним виконавцем 29.05.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно приписів якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» №73 від 02.07.2019 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні ВП№59063223 не підлягає задоволенню, оскільки, обставини, які були підставою для подання зазначеної скарги, відпали та, відповідно, відсутнє порушене право скаржника.

Однак, колегія суддів, переглянувши в апеляційному порядку спір у даній справі, не погоджується з вищенаведеними висновками місцевого господарського суду, виходячи із наступного

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем 29.05.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши положення статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» судова колегія дійшла до переконання, що наслідки цієї статті взагалі не настають, а положення не застосовуються в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не відбувається закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу до суду, який його видав, відомості про боржника не виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що в статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, в той час, як в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.05.2019 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 29.05.2022.

Таким чином, беручи до уваги вищевстановлені обставини у даній справі, а також з огляду на приписи ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» та положення ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні скарги, оскільки положення статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» не застосовуються в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в ухвалі місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" №73 від 02.07.2019 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича у виконавчому проваджені ВП№59063223 з примусового виконання наказу від 25.10.2018.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального господарського кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 23.07.2019 у справі №911/1196/18 - скасувати.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" №73 від 02.07.2019 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича у виконавчому проваджені ВП№59063223 з примусового виконання наказу від 25.10.2018 у справі №911/1196/18 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 10.05.2019 про арешт майна боржника, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем у виконавчому провадженні №59063223.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1921,00 грн.

Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи №911/1196/18 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.11.2019.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко