ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа№ 910/4596/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 06.11.2019

за апеляційною скаргою Підгірцівської сільської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 (повний текст складено 23.07.2019)

у справі № 910/4596/19 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Підгірцівської сільської ради

до Громадської організації «Стоп корупції»

про спростування недостовірної інформації,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У квітні 2019 року Підгірцівська сільської ради звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації «Стоп корупції» (далі - ГО «Стоп корупції») про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем у відеосюжеті під назвою: Підгірці: гра в наперстки Розслідування «Стоп Корупції», розміщеному в мережі інтернет за адресою: http://stopcor.org/pidgirtsi-gra-v-naperstki-rozsliduvannya-stop-koruptsiyi/, а також на сторінці в соціальній мережі Youtube, за адресою https://www.youtube.com/watch?v=ixlAsZ8CxOO, а саме: озвучені слова у відеосюжеті (5:45 - 5:50 хв. часу сюжету) «Ремонт цієї дороги робився напередодні Нового року»; озвучені слова у відеосюжеті (5:34 хв. сюжету) «… за чотири хвилини конкурс завершили і єдиний претендент став підрядником».

Позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію обґрунтовані тим, що висвітлені в передачі обставини щодо ремонту дороги, якості дороги, розміру фінансування та порядок укладення договорів на такі роботи не відповідають дійсним обставинам. З метою захисту інтересів Підгірцівської громади та ділової репутації Підгірцівської сільської ради заявник звернувся з таким позовом.

Також позивач просив провести огляд доказів за їх місцезнаходженням у мережі інтернет на сайтах «stopcor» та «youtube».

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що власником сайту http://stopcor.org є Roman Rusanov. Належних і допустимих доказів того, що власник доменного імені stopcor.org (сайту http://stopcor.org) передав вказане доменне ім'я у власність або користування іншій особі, зокрема, відповідачу у даній справі, на підставі відповідного договору, а також доказів того, що користування доменним stopcor.kiev.ua здійснюється без належної правової підстави, саме відповідачем, судом не встановлено.

Також, суд виходив з відсутності будь-яких доказів надання відповідачу - ГО «Стоп корупції», доступу до веб-сайту http://stopcor.org; або створення облікового запису, що використовується ГО «Стоп корупції» для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті, та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо власник веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею).

Щодо розміщення на веб-сторінках сайту за доменом stopcor.org знака для товарів та послуг «STOP корупції», який належить саме відповідачу (стилізованого під восьмикутний знак дорожнього руху червоно-білого кольору), суд першої інстанції дійшов висновку, що використання саме відповідачем належного йому знаку для товарів і послуг на веб-сайті http://stopcor.org не підтверджується належними доказами, тоді як питання використання правомірності використання цього знаку іншими особами не є предметом даного спору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У серпні 2019 Підгірцівська сільська рада, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підгірцівської сільської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 02.10.2019.

02.10.2019 було відкладено розгляд справи до 23.10.2019.

У судовому засіданні 23.10.2019 Північний апеляційний господарський суд, зокрема, здійснив дослідження доказів та перевірку їх матеріалами справи (безпосередньо в судовому засіданні було досліджено запис відеороликів та скріншотів, долучених до апеляційної скарги). Розгляд справи було відкладено до 06.11.2019.

06.11.2019 у судове засідання з'явилися представники скаржника. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, отриманих стороною та її представником 29.10.2019.

Представники скаржника в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Підгірцівська сільська рада в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив право позивача на надання суду доказів. Так, суд не розглянув належним чином клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме в мережі інтернет. Суд першої інстанції не вчинив відповідної дії, у зв'язку з технічною неможливістю, а тому заявник подав відповідні докази на електронному носії та в роздрукованому варіанті, у вигляді експертного висновку. Однак, такі докази безпідставно не було прийнято судом першої інстанції.

Також скаржник зазначає, що веб-сайту http://stopcor.org належить відповідачу, про що суду першої інстанції було надано відповідні докази, які були залишені без розгляду. Належність сайту саме відповідачу також підтверджується рішеннями у іншій господарській справі № 910/3885/16.

Не врахування судом першої інстанції поданих скаржником доказів призвело до не встановлення дійсних обставин справи, що, в свою чергу, унеможливило застосування відповідних норм матеріального права для захисту права позивача.

08.10.2019 до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла відповідь на відзив, в якій сторона повторно наголосила на наданні відповідачем неправдивих даних стосовно розповсюдженої інформації в мережі інтернет. Також скаржник зазначає, що відповідачем не надано жодної нової інформації, яка б заперечувала доводи скарги.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

26.09.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який в порядку ст. 263 ГПК Укарїни було прийнято до розгляду, в якому сторона заперечила проти вимог апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Відповідач зазначає, що не володіє жодною інформацією, викладеною в позовній заяві та в позовних вимогах. А надані позивачем відеоматеріали, на переконання відповідача, походять з невідомих джерел.

Також відповідач зазначає, що він не є автором або редактором вищевказаних відеосюжетів. ГО «Стоп корупції» не є власником або користувачем веб-сайту http://stopcor.org та не має доступу до цього серверу, що унеможливлює здійснення контролю за розповсюдженої інформацією, навіть за умови ідентичної назви організації та відтвореного логотипу.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції та мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд

Як вбачається з матеріалів справи, Підгірцівська сільська рада звернулася до суду із позовною заявою до ГО «Стоп корупції» про спростування недостовірних відомостей. Так, позивач зазначив, що відповідачем - ГО «Стоп корупції», на веб-сайті Інформаційний портал «СТОПКОР» (http://stopcor.org/pidgirtsi-gra-v-naperstki-rozsliduvannya-stop-koruptsiyi/), а також на сторонці в соціальній мережі «Youtube» (https://www.youtube.com/watch?v=ixlAsZ8CxOO), було опубліковано відеосюжет: «Підгірці: гра в наперстки | Розслідування «Стоп Корупції».

Позивач стверджує, що наведена у відеосюжеті інформація є недостовірною, і спрямована на штучне створення уяви у громадян про корумпованість Підгірцівської сільської ради, що шкодить діловій репутації органу місцевого самоврядування. А саме, на переконання скаржника, озвучені слова: «Ремонт цієї дороги робився напередодні Нового року» та: «… за чотири хвилини конкурс завершили і єдиний претендент став підрядником» є недостовірною інформацією, яка порушує права громади та сільради.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України «Про інформацію» встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1 та 2 ст. 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 Цивільного кодексу України.

Так, на підтвердження розповсюдження відповідачем недостовірної та такої, що принижує ділову репутацію інформацію, позивач, звертаючись до суду першої інстанції, заявляв клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а надалі надав копії докази (компакт-диск та письмовий звіт). Однак, суд першої інстанції не прийняв такі докази до розгляду, зокрема, спочатку через технічну неможливість дослідити такі докази, а потім - через подачу доказів з пропуском строку.

За приписами ч. 1 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

При цьому, норма ч. 1 ст. 82 ГПК України передбачає, що письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста (ч. 7 ст. 82 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції, позивач заявив клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме сторона просила оглянути відео сюжети в мережі інтернет. Однак, у зв'язку з технічною неможливістю здійснити відповідний огляд, таке клопотання не було належним чином реалізоване.

У зв'язку з викладеним, позивачем було підготовленої копії таких доказів (запис на ком пакт-диск сюжету та письмовий звіт). Проте, суд першої інстанції не прийняв такий доказ, оскільки такі не були скріплені електронним підписом. Наведений недолік було усунено позивачем. Однак, у зв'язку з тим, що такі докази було подано з пропуском строку, встановленого законом, суд першої інстанції не прийняв такі докази.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позитивним обов'язком суду є забезпечення прав сторін під час розгляду справи. Зокрема, мають бути дотримані такі основоположні принципи, як принципи рівності, змагальності, диспозитивності, пропорційності (ст. 2, 7, 13, 14, 15 ГПК України).

Так, дотриманням принципу пропорційності, у тому числі, є визначення особливостей предмету спору, встановлення часу, необхідного для вчинення тих чи інших дій, тощо.

Норма ст. 74 ГПК України обов'язок з доказування і подання доказів покладає на сторона, яка вона посилається на відповідні обставини як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про огляд доказів за їх місцезнаходженням (мережа інтернет), неможливість реалізації такого клопотання не з вини заявника, подання належним чином оформлених доказів до суду, Північний апеляційний господарський суд приймає доводи скаржника про безпідставне не врахування таких доказів судом першої інстанції. А тому розгляд справи здійснюється з урахуванням поданих доказів, досліджених судом апеляційної інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що у відеосюжеті під назвою: Підгірці: гра в наперстки Розслідування «Стоп Корупції», розміщеному в мережі інтернет за адресою http://stopcor.org/pidgirtsi-gra-v-naperstki-rozsliduvannya-stop-koruptsiyi/, а також на сторінці в соціальній мережі Youtube, за адресою https://www.youtube.com/watch?v=ixlAsZ8CxOO мова йде про діяльність органу місцевого самоврядування, яка стосується забудови території села та проведення ремонтних робіт дороги. При цьому, у відеосюжеті критикуються органи місцевого самоврядування, зокрема у питаннях, що стосуються розпорядження коштами місцевого бюджету та проведенням робіт з благоустрою території села. Наведене підтверджується відеосюжетом, про який заявлялося скаржником до суду першої інстанції, докази чого долучено до апеляційної скарги.

Перегляд відповідного відеосюжету було здійснено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 23.10.2019 за присутності представників скаржника.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Так, заявник (позивач) повинен довести те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Заявником у даному випадку є орган місцевого самоврядування - Підгірцівська сільська рада.

Відповідно до ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно зі ст. 201 Цивільного кодексу України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Необхідно враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 180/492/17. Предметом розгляду у вказаній справі було звернення про захист честі, гідності, ділової репутації депутата міської ради. А тому, такі висновки враховуються під час розгляду даної справи. Водночас, стороною по даній справі є Підгірцівська сільська рада.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (статі 3, 4, 6 Декларації.)

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вислови, які скаржник просить спростувати, стосуються критики діяльності органу місцевого самоврядування під час здійснення ним функції з благоустрою та забудовою території села. А тому посилання скаржника на порушення прав територіальної громади та, відповідно, ототожнення інтересів громади з інтересами ради в контексті захисту репутації органу місцевого самоврядування відхиляються, як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значно більшій межі допустимої критики органів державної влади та органів місцевого самоврядування порівняно з приватними особами.

Так, суд апеляційної інстанції враховує усталену практику Європейського суду з прав людини яка була викладена у справі «Газета «Україна-центр» проти України» (Заява N 16695/04, рішення від 15.07.2010). Здійснюючи наглядову функцію, Суд повинен розглядати втручання у світлі справи в цілому, включаючи зміст зауважень, висловлених проти підприємства-заявника, та контекст, в якому їх було зроблено. Зокрема, Суд має визначити, чи було втручання «пропорційним легітимним цілям, що переслідувалися» та чи були причини, наведені національними органами для виправдання такого втручання, «відповідними та достатніми» (див. рішення у справі «Барфорд проти Данії» (Barfod v. Denmark), від 22.02.1989, п. 28, Series A, N 149). При цьому Суд має переконатися, що національні органи застосували стандарти, що відповідали принципам статті 10, і, крім того, що вони засновували свої рішення на прийнятній оцінці відповідних фактів (див. рішення у справі «Джерсільд проти Данії» (Jersild v. Denmark), від 23.09.1994, п. 31, Series A, N 298).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій (див. рішення у справі «Перна проти Італії» (Perna v. Italy) [ВП], заява N 48898/99, п. 39, від 06.05.2003, з подальшими посиланнями).

Пункт 2 ст. 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес (див. рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (N 1) (Surek v. Turkey (no. 1), заява N 26682/95, п. 61, ECHR 1999-IV). Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (див. рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), від 08.07.1986, п. 42, Series A, no. 103, або у справі «Інкал проти Туреччини» (Incal v. Turkey), від 9 червня 1998 року, п. 54, Reports of Judgments and Decisions, 1998-IV).

У справа «Українська Прес-Група» проти України», заява № 72713/01, рішення від 29.03.2005 Європейський суд з прав людини наголосив, що преса відіграє суттєву роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема щодо репутації та прав інших осіб, тим не менш її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань загального інтересу (див. De Haes and Gijsels v. Belgium, рішення від 24 лютого 1997, Reports of Judgments and Decisions 1997-I, стор. 233-34, параграф 37). На пресу не лише покладено обов'язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль «вартового суспільства» (див. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, рішення від 25.06.1992.

За результатами розгляду слів: «Ремонт цієї дороги робився напередодні Нового року» та: «… за чотири хвилини конкурс завершили і єдиний претендент став підрядником» в контексті зазначеного у відеосюжету, судом апеляційної інстанції не встановлено, що такі словосполучення є образливими. Така критика сприймається як допустима в демократичному суспільстві.

Враховуючи те, що слова «Ремонт цієї дороги робився напередодні Нового року» та «… за чотири хвилини конкурс завершили і єдиний претендент став підрядником», озвучені у відеосюжеті та про спростування яких заявляє скаржник були здійснені у сюжеті, який стосується роботи органу місцевого самоврядування при виконанні ним функцій, передбачених законом (фактично стосуються регулювання забудови та благоустрою села), то наведе є нічим іншим, як критикою органу місцевого самоврядування. Враховуючи ж, межі журналістської свобода, яка також включає можливість перебільшень або навіть провокацій, наведені вислови не можуть вважатися недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію, оскільки здійснена в межах допустимої крити органів публічної влади.

Отже, суд апеляційної інстанції, на підставі поданих доказів, вважає, що позов органу місцевого самоврядування про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем у відеосюжеті під назвою: Підгірці: гра в наперстки Розслідування «Стоп Корупції», яка фактично відображає критику діяльності органу місцевого самоврядування, що забезпечує журналістську свободу, не підлягає задоволенню, оскільки вищевикладена інформація стосується діяльності позивача, як органу місцевого самоврядування - Підгірцівської сільської ради. Можливість критики позивача засобами масової інформації, зокрема, відіграє (забезпечує) свою важливу роль «вартового суспільства».

Ураховуючи відсутність порушення прав позивача словосполученнями: «Ремонт цієї дороги робився напередодні Нового року» та: «… за чотири хвилини конкурс завершили і єдиний претендент став підрядником», озвучені у відеосюжеті прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, Північний апеляційний господарський суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим доводам сторін щодо розповсюдження відеосюжету (встановлення володільців доменного імені, розповсюджувача сюжету, адреси відповідача, тощо).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлені судом першої інстанції обставини та мотиви, з яких виходив суд, не призвели до ухвалення незаконного рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Підгірцівської сільської ради про визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію, поширену у відеосюжеті під назвою: Підгірці: гра в наперстки Розслідування «Стоп Корупції», розміщеному в мережі інтернет за адресою http://stopcor.org/pidgirtsi-gra-v-naperstki-rozsliduvannya-stop-koruptsiyi/, а також на сторінці в соціальній мережі Youtube, за адресою: https://www.youtube.com/watch?v=ixlAsZ8CxOO.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підгірцівської сільської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі № 910/4596/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4596/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 11.11.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім