ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.11.2019 м. Ужгород Справа № 907/427/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіонального відділення Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Львів

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, м. Мукачево

про стягнення 12942,18 грн.

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача - Яремко П.С., адвокат, довіреність № 6210 від 04.07.2019

від відповідача - Стасів Н.М., довіреність № 1290/01-19 від 23.09.2019

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Позивач заявив позов до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, м. Мукачево про стягнення 12271,18 грн. Підставою позову є факт невиконання відповідачем, як розпорядником коштів, зобов`язання по відшкодуванню витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період 2016, 2017, 2018 та за два місяці 2019 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям населення м. Мукачево, з огляду на статтю 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, статті 89 та 102 Бюджетного кодексу України, а також Закон України Про телекомунікації.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 1921,00 грн. сплаченого судового збору

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2019 справу розподілено судді Ушак І.Г.

Однак, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Ушак І.Г., за розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Закарпатської області від 07.08.2019 № 02-02/141/19 було проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи. За наслідками такого розподілу спір передано на розгляд судді Андрейчук Л.В.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, виявлених судом. Після усунення недоліків ухвалою суду від 30.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження в викликом сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

До початку розгляду справи по суті позивачем заявлено про збільшення розміру позовних вимог, внаслідок чого предметом спору є стягнення з відповідача 12942,18 грн. витрат за надання телекомунікаційних послуг.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, а позивач- відповідь на відзив.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.09.2019 до 15 жовтня 2019 до 11:00год.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 05.11.2019, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, як розпорядника коштів, про стягнення 12942,18 грн на відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період 2016, 2017, 2018 та за два місяці 2019 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям населення м. Мукачево.

Заперечення відповідача.

Пунктом 2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Впродовж 2016, 2017, 2018 років та січня-лютого 2019 року, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради субвенцій з державного бюджету на оплату пільг на телекомунікаційні послуги не отримувало; договорів не укладало, звітів не підписувало.

Між Позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради договір про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги не укладався, а відтак, відсутні і зобов`язання.

Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у пп. б п.4 ч. 1 ст.89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Протягом 2016, 2017, 2018 років та на 2019 рік Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради субвенції з державного бюджету на оплату пільг на телекомунікаційні послуги не отримувало.

Встановлення додаткових соціальних гарантій та здійснення видатків на пільги з послуг зв`язку є правом, а не обов`язком органів місцевого самоврядування.

Позивачем не надано жодних документів у підтвердження сум заборгованості, окрім розрахунків та договорів, укладених між громадянами та позивачем.

Подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вимоги охоплюють строк з 01.04.2016 до 30.06.2019, а з позовом Товариство звернулося 15.07.2019.

Відповідь на відзив

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбуваються не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України.

Відповідач зобов`язаний вести Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), а відтак, зобов`язаний володіти інформацією про кожного пільговика м. Мукачево.

Надав суду розрахунок боргу, складений з врахуванням трирічного строку позовної давності заявлених ним вимог.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (частини третя, четверта статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір про надання телекомунікаційних послуг є публічним, оператор, провайдер телекомунікацій зобов`язаний здійснювати надання послуг зв`язку кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у наданні послуг за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору, крім випадків, передбачених законодавством. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Приписами частини третьої статті 63 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема: пільги щодо оплати послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Рішеннями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 01.12.2015 № 622 та від 26.01.2016 № 33, публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» () включено до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, що підтверджується копіями ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації серії «ДЛ» №№ 000151, 000289. Тобто, акціонерне товариство «Українська залізниця» є оператором телекомунікацій.

Відповідно до наданих позивачем ліцензій серії «ДЛ» №№ 000151, 000289, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, акціонерне товариство «Українська залізниця» надає послуги фіксованого місцевого телефонного зв`язку з ємністю мережі понад 10000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку на території Львівської, Тернопільської, Рівненської, Волинської, Закарпатської, Івано-Франківської та Чернівецької областей.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг зв`язку, визначені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», «Про прокуратуру».

Положеннями вказаних нормативно-правових актів, зокрема, встановлено право фізичних осіб, які мають визначений законами соціальний статус на отримання послуг зв`язку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обов`язок провайдера, оператора телекомунікацій надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

Згідно з приписами статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89, частини першої статті 102 Бюджетного кодексу України, в редакції, що діяла з 01.01.2016, видатки місцевих бюджетів на державні соціальні програми, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, зокрема, щодо пільг окремим категоріям громадян, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку, в редакції, що діяла до 24.06.2017 передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким органом у спірних правовідносинах є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, до компетенції якого належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, і саме відповідач як головний розпорядник коштів на фінансування державних соціальних програм зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями - надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426, яка набрала чинності з 24.06.2017, були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

З огляду на те, що цими змінами з пункту 1 Порядку були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету, отже за таких обставин, до 24.06.2017 відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям, наданих позивачем, повинно було проводитись відповідачем за рахунок субвенції з державного бюджету до місцевого бюджету Мукачівської міської ради.

Враховуючи викладене та оскільки відповідачем доказів сплати позивачу відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям, наданих позивачем, в період з 01.04.2016 до 24.06.2017 не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям громадян.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 25.06.2017 суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 3, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад: організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга»; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою « 3-пільга»; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами « 4-пільга» та « 6-пільга».

За таких обставин, відповідач, як орган уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах, зобов`язаний належно, у відповідності до вимог чинного законодавства виконати обов`язок з виплати позивачу відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям громадян за період з 25.06.2017 по 30.06.2019, а отже позовні вимоги в цій частині є також обґрунтованими.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (частина друга пункту 8 Порядку № 256).

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 01.04.2016, 2017, 2018 та до 30.06.2019 позивачем надавалися телекомунікаційні послуги на пільгових умовах населенню м. Мукачево.

Факт надання послуг позивачем у заявлений ним період підтверджується розрахунками видатків, які понесені позивачем на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за вказаний період; договорами про надання телекомунікаційних послуг, укладеними між позивачем та фізичними особами, яким ці послуги надавались; розрахунками, які надсилалися позивачем зі супровідними листами від 09.02.2017 № 311, від 30.03.2017 № 607, від 14.11.2017 № 2140, від 08.02.2018 № 308, від 30.03.2018 № 655, від 03.05.2018 № 932, від 31.05.2018 № 1101, від 03.07.2018 № 1328, від 06.08.2018 № 1760, від 31.08.2018 № 1892, від 01.10.2018 № 2077, від 31.10.2018 № 2605, від 30.11.2018 № 2806, від 21.01.2019 № 130, від 11.02.2019 № 257, від 12.03.2019 № 499, та отримані управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради. Факт отримання листів із розрахунками наданих послуг відповідачем не заперечувалися та підтверджується листами-відповідями від 13.02.2018 № 01-18/342, від 11.04.2018 № 01-18/861, від 04.05.2018 № 01-18/1188, від 04.06.2018 № 01-18/1459, від 05.07.2018 № 01-18/1759, від 21.08.2018 № 01-18/2083, від 06.09.2018 № 01-18/2295, від 17.10.2018 № 01-18/2660.

Позивачем в повному обсязі вимоги пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, не виконано доказів того, що щомісячно до 25 числа ним подавалися уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга». Натомість, позивач надсилав тільки річні розрахунки наданих пільговикам послуг, що не спростовує факту надання позивачем послуг пільговим категоріям населення м. Мукачева. Вже в ході розгляду справи у суді позивачем подано докази надіслання відповідачу Звітів форми « 2-пільги» за спірний період, зазначені в яких суми повністю відповідають надісланим раніше розрахункам.

Однак, відповідач надані позивачем телекомунікаційні послуги не оплатив, що слугувало підставою для звернення останнього до суду за захистом свого порушеного права.

При цьому суд зазначає, що за наведеним вище законодавством та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, відповідач є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

Відтак посилання представника відповідача на те, що відповідачем фактично не перевірялося надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, їхній обсяг, підставність надання та правильність обчислення, вказує на протиправне ухилення уповноваженого державою органу від виконання покладених на нього законодавством завдань та функцій, та неналежну реалізацію повноважень його посадовими особами.

Як вбачається з відзиву на позов відповідач покликається на те, що управління не мало підстав та бюджетних призначень для здійснення відшкодування виплат на надання телекомунікаційних послуг, оскільки відсутній договір із позивачем про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг, як підстави для виконання зобов`язань.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення м. Мукачева, зобов`язане було на підставі приписів вищевказаних законів, положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 та Порядку № 256 здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг зв`язку пільговим категоріям населення, які проживають на вказаній території, за рахунок державних субвенцій.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян не передбачені, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина друга статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 по справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12, постанові ВГСУ від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011, від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 921/177/17-г/14, від 23.04.2018 у справі № 921/198/17-г/8.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відтак, твердження відповідача, з посиланням на відсутність у місцевому бюджеті виділених коштів, не є підставою для звільнення його від обов`язку щодо оплати понесених позивачем витрат, пов`язаних з наданням телекомунікаційних послуг для пільгових категорій громадян.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин першої-четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

Відсутність укладених між відповідачем та позивачем договорів про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг у спірний період, як і не підписання відповідачем актів звіряння розрахунків, не може бути підставою для звільнення відповідача від законодавчо встановленого обов`язку компенсувати вартість фактично спожитих пільговими категоріями населення послуг.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобов`язань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за спірний період внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, безумовний обов`язок щодо виконання яких унормований Законом.

При вирішення спору судом взято до уваги висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2018 №927/345/17 та постанові від 17.04.2018 №911/4249/16, відповідно до яких не проведення відшкодування позивачу вартості наданих ним соціальних послуг певним категоріям громадян, які є предметом спору в даній справі, було б порушенням права на мирне володіння майном (майновими правами), гарантованих Першим Протоколом до Конвенції про захист з прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, оскільки така бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави.

Заявлена позивачем до стягнення сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надаючи послуги окремим категоріям громадян за встановленими державою пільговими тарифами. Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що законами України про державний бюджет на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не із законів про бюджет, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним особам та з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з позивачем на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які відповідно до чинного законодавства мають право на соціальні пільги.

Щодо розрахунку

Судом перевірено правильність нарахування понесених позивачем витрат на надання телекомунікаційних послуг з 01.04.2016, 2017, 2018 та шість місяців 2019 роки (спірний період) на суму 12942,18 грн. та встановлено наступне.

Згідно з положенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач, звернувшись 17.07.2019 з цим позовом, просить стягнути витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення за періоди з 01.04.2016 року до 30.06.2019 року.

В свою чергу відповідачем зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги поза межами трирічного строку позовної давності, тобто за період до серпня 2016 року, не підлягають до задоволення.

Решту ж вимог суд вважає доведеними, та обґрунтованими, відтак, сума наданих позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за період з 01.08.2016 до 30.06.2019, яка складає 10936,83 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору в разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 74, 80, 129, 233, 236,-238, 241, 248, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Валенберга, буд. 31, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця»(03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5, код Є) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (79007, м. Львів. вул. Гоголя, буд. 1, , п/р НОМЕР_1 в ЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО банку 325796) 10936,83 грн. (десять тисяч дев`ятсот тридцять шість гривень 83 копійки) витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Мукачево, а також 1623,35 грн. (одна тисяча шістсот двадцять три гривні 35 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.11.2019.

Суддя Андрейчук Л.В.