СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Справа № 917/1611/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича (вх. № 3120 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19, постановлену у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Паламарчук В.В., повний текст ухвали складено 18.09.2019,

за заявою Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича, м. Полтава,

про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року до Господарського суду Полтавської області від Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича до пред`явлення позову надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 1872/19 від 16.09.2019), в якій заявник просить суд зупинити дію розпорядження секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 12.09.2019 № 66р в частині укладення договору оренди з ТОВ "Агросельхозтехніка"; заборонити Управлінню майном комунальної власності укладати договір оренди нежитлових приміщень, площею 82 кв.м, за адресою: м.Полтава, вул. Панаса Мирного, 2а, а у разі укладення цього договору заборонити Управлінню майном комунальної власності та ТОВ "Агросельхозтехніка" здійснювати за цим договором права та обов`язки.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19 відмолено в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича про забезпечення позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Визір Володимир Олексійович звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19 про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2019 (колегією суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича (вх. № 3120 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 14.11.2019.

08.11.2019 до Східного апеляційного господарського суду від Управління майном комунальної власності міста надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10549), в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича без задоволення, а ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19 - без змін.

11.11.2019 до апеляційного господарського суду від секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра надійшов відзив (вх. № 10592), в якому, посилаючись на правильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Визір В.О. на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19.

Також, 12.11.2019 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросельхозтехніка" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 10648), в якому заявник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича без задоволення, а ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19 - без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019 у зв`язку з відрядженням судді Крестьянінова О.О. здійснено повторний розподіл судової справи № 917/1611/19 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 14.11.2019 представники апелянта та інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи , не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 16.10.2019, підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення та інформацією на офіційному веб-сайті "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень, а також інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Крім того, з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті "Укрпошта", вбачається, що поштове відправлення (ухвала суду апеляційної інстанції від 16.10.2019) надіслані на адресу апелянта - Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича, яка зазначена заявником в поданих до суду апеляційної інстанції заявах (№223), надійшло у точку видачі 19.10.2019 та повернуто за зворотною адресою. На поштовому конверті, який повернувся разом з повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявні відмітки ПАТ "Укрпошта": "відсутній адресат".

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як вже було зазначено в цій постанові, 16.09.2019 до Господарського суду Полтавської області від Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича надійшла заява про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій заявник просить суд зупинити дію розпорядження секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 12.09.2019 № 66р в частині укладення договору оренди з ТОВ "Агросельхозтехніка"; заборонити Управлінню майном комунальної власності укладати договір оренди нежитлових приміщень, площею 82 кв.м, за адресою: м.Полтава, вул. Панаса Мирного, 2а, а у разі укладення цього договору заборонити Управлінню майном комунальної власності та ТОВ "Агросельхозтехніка" здійснювати за цим договором права та обов`язки.

Вказана заява мотивована тим, що 09.09.2019 ФОП Визір В.О. звернувся до Полтавської міської ради із заявою про надання дозволу на укладення договору оренди нежитлових приміщень, площею 82 кв.м, за адресою: м.Полтава, вул. Панаса Мирного, 2а (далі - нежитлові приміщення), а тому вважає, що він, як особа яка подала заяву про укладення договору оренди, має право за наявності інших аналогічних заяв, на участь у конкурсі, який зобов`язане оголосити Управління майном комунальної власності.

Заявник вказує на те, що в порушення приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна" 12.09.2019 секретарем міської ради видано розпорядження № 66-р «Про укладення договорів оренди», зокрема, про укладення договору оренди щодо нежитлових приміщень з ТОВ "Агросельхозтехніка", а тому зазначив про свій намір оскаржити розпорядження міського голови від 12.09.2019 № 66-р в судовому порядку.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує на те, що укладення договору оренди може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, оскільки орендар може приступити до здійснення ремонту орендованого майна, що потребує такого ремонту, укласти договір суборенди, а також договір користування земельною ділянкою, на підставі якого здійснювати виплати та упорядковувати прилеглу до об`єкта територію. А тому заявник вважає, що за наявності обставин щодо проведення ремонту та упорядження території може постати питання про відшкодування його вартості у разі визнання договору оренди недійсним.

На підтвердження викладених обставин до заяви про забезпечення позову додано копію розпорядження міського голови Полтавської міської ради від 12.09.2019 № 66-р «Про укладення договорів оренди», копію заяви (в порядку Закону України "Про оренду державного та комунального майна") від 09.09.2019 вх. № 04.2.2-29/1/9292 з додатками (зокрема, копія звіту з оцінки майна нежитлового приміщення площею 82 кв.м, за адресою: м.Полтава, вул. Панаса Мирного, 2а, копія проекту договору оренди тощо).

18.09.2019 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні заяви ФОП Визір В.О. про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції з посиланням на статті 73, 74, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована тим, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях щодо можливого ускладнення виконання рішення суду; зі змісту поданої заяви не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову; наведені заявником обставини (зокрема, щодо можливого укладення договорів оренди (суборенди) без їх належного обґрунтування та підтвердження не можуть бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви; заявником не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки посилання заявника на потенційну можливість укладення орендарем договорів щодо спірних нежитлових приміщень були належним чином обґрунтовані, оскільки проект типового договору оренди передбачає право орендаря на укладення договорів оренди з іншими особами (суборендарями), договорів щодо охорони спірного майна, а також здійснення ремонту цих приміщень, що, на думку апелянта, свідчить про реальну загрозу невиконання або ускладнення виконання рішення суду про визнання розпорядження незаконним та, відповідно, договору оренди недійсним.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Відповідно до частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (ч.1 ст 137 ГПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Судова колегія зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При цьому, при розгляді заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви неможливо дослідити та оцінити доводи та мотиви, які стосуються вже суті самого майбутнього позову, оскільки це виходить за межі предмету такої заяви та може передчасно нав`язати відповідні висновки суду, який розглядатиме безпосередньо сам позов.

Отже, при розгляді такої заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ФОП Визір В .О. обґрунтовував її тим, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, оскільки за наявності укладеного договору оренди орендар може розпочати здійснення ремонту орендованого майна, укласти договір суборенди та договір оренди земельною ділянкою, на підставі якого здійснювати виплати та упорядковувати прилеглу до об`єкта територію. А тому заявник вважає, що за наявності обставин щодо проведення ремонту та упорядження території може постати питання про відшкодування його вартості у разі визнання договору оренди недійсним.

Одночасно скаржник заявив про намір оскаржити розпорядження міського голови Полтавської міської ради від 12.09.2019 № 66-р «Про укладення договорів оренди», оскільки вважає, що таке розпорядження видане з порушенням норм чинного законодавства. Тобто, майбутня позовна заява міститиме немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

Оскільки у даному разі заявник мав намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Апеляційний господарський суд, оцінивши обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову, погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для її задоволення та зазначає наступне.

Як вже було зазначено, заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 12.09.2019 № 66р в частині укладення договору оренди з ТОВ "Агросельхозтехніка"; заборони Управлінню майном комунальної власності укладати договір оренди нежитлових приміщень, площею 82 кв.м, за адресою: м.Полтава, вул. Панаса Мирного, 2а, а у разі укладення цього договору заборонити Управлінню майном комунальної власності та ТОВ "Агросельхозтехніка" здійснювати за цим договором права та обов`язки.

За твердженням заявника, ФОП Визір В.О., як особа, що подала заяву про укладення договору оренди, має право за наявності інших аналогічних заяв, на участь у конкурсі, який, на його думку, зобов`язане оголосити Управління майном комунальної власності.

Тобто, ні на час видачі розпорядження міського голови від 12.09.2019 № 66р, ні на час звернення до суду, жодних правовідносин щодо оренди спірних нежитлових приміщень між ФОП Визір В.О. та Полтавською міською радою та Управлінням майном комунальної власності міста, що представляють інтереси територіальної громади міста Полтави з питання реалізації права комунальної власності не було, а заявник лише зазначив про свій намір взяти участь у конкурсі щодо оренди цього комунального майна.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного розпорядження до подання позовної заяви може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він має намір звернутися до суду.

У даному випадку наведені заявником обґрунтування саме необхідності забезпечення майбутнього позову зводяться лише до загальних вказівок на те, що укладення договору оренди може ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, однак, жодним чином не конкретизовано, в чому полягає неможливість ефективно реалізувати заявнику своє право на звернення до суду, не наведено жодних доводів на підтвердження того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Окрім того, заявник просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти дії особам, дії яких не пов`язані з предметом майбутнього позову (оскарження розпорядження), оскільки доказів вчинення означеними особами дій саме на виконання оспорюваного розпорядження заявником не надано, зокрема на підтвердження укладення договору оренди щодо спірних нежитлових приміщень.

З цих підстав також відхиляються доводи апелянта щодо можливого укладення ТОВ "Агросельхозтехніка" як орендарем спірних нежитлових приміщень договорів з іншими особами, зокрема щодо ремонту нежитлових приміщень, охорони майна, страхування тощо, що призведе до виникнення спору щодо відшкодування вартості таких робіт.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що такі доводи заявника як то потенційна можливість укладення орендарем договорів оренди з іншими особами, або інших договорів щодо спірного майна, ґрунтуються виключно на його припущеннях та не підтверджуються матеріалами справи.

При цьому, застосування заявленого заходу забезпечення позову шляхом заборони Управлінню майном комунальної власності та ТОВ "Агросельхозтехніка" здійснювати права та обов`язки за договором по суті буде втручанням у свободу дій сторони в договірних відносинах, що жодним чином не пов`язано із предметом позову у даній справі, а тому застосування такого заходу є неадекватним та не забезпечує ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до господарського суду.

Таким чином, обставини, наведені скаржником в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, які б свідчили про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення його можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він має намір звернутися до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник. Крім того, заявлені заходи забезпечення позовну не призведуть до ефективного захисту порушених прав заявника, а навпаки можуть призвести до негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що додані до заяви про забезпечення позову документи (зокрема, копія розпорядження міського голови Полтавської міської ради від 12.09.2019 № 66-р «Про укладення договорів оренди», копія заяви (в порядку Закону України "Про оренду державного та комунального майна") від 09.09.2019 вх. № 04.2.2-29/1/9292 з додатками, тощо) не відповідають приписам процесуального законодавства щодо порядку подання письмових доказів, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми.

Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.

Водночас, згідно з частинами першою - другою статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення справи має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до приписів частини другої статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За положеннями частин четвертої - п`ятої вказаної статті копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність засвідчення письмових доказів, поданих до господарського суду, відповідно до порядку засвідчення копій документів, передбаченого пунктом 5.27 "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003, згідно з яким відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Зазначені вимоги є загальними і розповсюджуються на письмові докази, подані учасниками господарського процесу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14.12.2018 у справі № 914/809/18.

З огляду на викладене, колегія апеляційного господарського суду зазначає, що надані заявником копії документів не відповідають вищенаведеним вимогам статті 91 ГПК України та п.5.27 "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", оскільки не містять відмітки про засвідчення копії документа, яка складається зі слів "Згідно з оригіналом" та дати засвідчення копії.

Матеріали справи також не містять інших належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені законодавчі приписи та встановивши, що між застосованим заходом забезпечення позову і предметом позову відсутній зв`язок; заявником не доведено обґрунтованість припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо використання за функціональним призначенням приміщення за відсутності укладеного договору призведе до порушення прав та інтересів інших осіб, вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

За наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні правові підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича підлягає залишенню без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Визір Володимира Олексійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №917/1611/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.11.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель