РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2019Справа № 910/11496/19

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 12 611,72 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (надалі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту - відповідач) стягнення 12 611,72 грн., з яких пеня у розмірі 4 588,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 448,15 грн. та 3% річних у розмірі 4 575,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 12 611,72 грн. за прострочення оплати суми заборгованості, яку стягнуто на користь позивача за рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/5177/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 відкрито провадження у справі № 910/11496/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

13.09.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на здійснення позивачем невірного розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних. Також оскільки строк прострочення оплати товару незначний, відповідачем частково погашено заборгованість, а позивачем не надано доказів понесення реальних збитків внаслідок прострочення відповідачем, АТ "Українська залізниця" просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%. Крім того, відповідач вказує, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу неспівмірним, оскільки спір у даній справі визнаний малозначним (незначної складності), у зв`язку з чим відповідач просить зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу до 500,00 грн.

24.09.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив стосовно доводів відповідача та зазначив, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи не спростовують пояснення позивача та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Окрім того, позивачем заперечувалось проти зменшення розміру штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»), яке перейменоване на Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - покупець) укладено договір поставки № СВРЗ-03-22-18-44/ю, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені в специфікацій № 1 (Додаток № 1) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару - код ДК 021:2015 - 44110000-4-конструкційні матеріали: профіль вагонної стійки ст. 09Г2С (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, кількість товару складає - 132 т і визначається у специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 3 815 856, 00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 635 976, 00 грн.

Пунктами 4.1. та 4.2. договору визначено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Строк (термін) поставки (передачі) товарів протягом 5 (п`яти) днів від дня подання заявки покупцем. Місце поставки (передачі) товарів склад покупця: вул. Зубенка, 2, м. Стрий, Львівська обл. (п.п. 5.1. та 5.2. договору).

Відповідно до п. 8.2. договору, покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок - до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного їх виконання (п. 12.1. договору).

Специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору № СВРЗ-03-22-18-44/ю від 25.07.2018, сторони погодили товар, що поставляється за договором, а саме: профіль вагонної стійки ст.09Г2С, код товару - 44110000-4; ДСТУ - 8541:2015, 7556:2014, 7551:2014, ГОСТ - 5267.0-90, 8541:2015, ТУ У - 27.1-81:2010, у кількості - 132,00 т, загальна сума поставки: 3 815 856, 00 грн., з урахуванням ПДВ 20 %: 635 976, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 796 559, 92 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1045 від 02.11.2018 на суму 615 162, 24 грн., № 1046 від 02.11.2018 на суму 493 459, 56 грн., № 1051 від 06.11.2018 на суму 616 029, 48 грн., № 1053 від 06.11.2018 на суму 579 316, 32 грн., № 1065 від 27.11.2018 на суму 492 592, 32 грн., товарно-транспортними накладними № Р1045 від 02.11.2018, № Р1046 від 02.11.2018, № Р1051 від 06.11.2018, № Р 1053 від 06.11.2018, податковими накладними, а також виставленими на оплату рахунками № 1045 від 02.11.2018, № 1051 від 06.11.2018, № 1053 від 06.11.2018, № 1046 від 02.11.2018, № 1065 від 27.12.2018.

Проте відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 2 303 967, 60 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 492 592,32 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/5177/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 640 925,38 грн. позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» 492 592 грн. 32 коп. - заборгованості, 81 224 грн. 14 коп. - пені, 13 158 грн. 62 коп. - 3 % річних, 53 569 грн. 32 коп. - інфляційних втрат, 9 608 грн. 16 коп. - судового збору та 5 000 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановленими згідно вказаного судового рішення є обставини щодо заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки № СВРЗ-03-22-18-44/ю від 25.07.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 08.08.2019 року відповідач перерахував на користь позивача 492 592,32 грн., проте без сплати штрафних санкцій, зважаючи на сплату відповідачем на користь позивача вказаної суми боргу лише 08.08.2019 року, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за договором поставки № СВРЗ-03-22-18-44/ю від 25.07.2018 в сумі 12 611,72 грн. нараховані за період з 18.04.2019 року по 08.08.2019 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст.6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Пунктами 4.1. та 4.2. договору визначено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

З урахуванням умов договору та положень чинного цивільного законодавства, суд дійшов висновку про порушення відповідачем свого обов`язку з оплати поставленого товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8.2. договору, покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Факт наявності прострочення відповідача щодо вчасної оплати вартості отриманого за договором товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 4 588,53 грн. в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

При цьому, передбачена законом відповідальність за неналежне виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати поставленого йому товару підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Позовні вимоги в частині стягнення 3 448,15 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки протягом періоду прострочення до моменту виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем спостерігалася дефляція.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, суд встановив, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4 534,55 грн.

Поряд з викладеним, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Оскільки сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (у відповідності до п.п. 3.1., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14, постанови Верховного Суду України № 6-49цс12 від 06.06.2012 року, № 6-38цс11 від 24.10.2011 року, постанови Вищого господарського суду України від 28.08.2017 року у справі № 910/1764/17), то відповідно заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення розміру штрафних санкцій розглядається судом виключно в частині, що стосується стягнення пені.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, в контексті означеного, суд звертає увагу на те, що наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Проте, всупереч вищевикладеного, відповідачем не було доведено суду таких обставин як, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Тобто, з наведеного полягає, що на момент вирішення спору по суті у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру пені у відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку відмовити Акціонерному товариству «Українська залізниця» в зменшенні розміру пені як такого, що позбавлено належного доказового обґрунтування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 9 123,08 грн., в тому числі 4 588,53 грн. пені, 4 534,55 грн. 3 % річних

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 389,62 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

10.09.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. та надано документи в підтвердження їх понесення.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

11.02.2019 року між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право Групп» (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 11-02/19-ЮО (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, предметом договору є здійснення виконавцем в інтересах клієнта певних видів адвокатської діяльності та надання виконавцем клієнту видів правової допомоги, що наведені у договорі.

Згідно з п. 4.1. договору сума винагороди (гонорару), порядок проведення розрахунків та кількість (об`єм) правової допомоги, що надається клієнту щомісяця або по конкретній справі, встановлюється додатком до цього договору.

Адвокатським об`єднанням «Право Групп» адвокату ОСОБА_1 01.08.2019 року виданий ордер серії КС № 413422 на надання правової допомоги ТОВ «Сота Україна» у Господарському суді міста Києва.

Наявним в матеріалах свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2845 від 12.03.2008 року підтверджується, що ОСОБА_1 є адвокатом.

09.09.2019 року між клієнтом та виконавцем складено акт приймання-передачі наданих послуг № 50, відповідно до якого виконавцем надано наступні юридичні послуги:

- вивчення документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин та операцій між ТОВ «Сота Україна» та АТ «Українська залізниця» по договору поставки № СВРЗ-03-22-18-44/ю від 25.07.2018 - півгодини;

- формування правової позиції у справі - півгодини;

- підготовка позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення на користь ТОВ «Сота Україна» пені, 3% річних та інфляційних витрат по договору поставки № СВРЗ-03-22-18-44/ю від 25.07.2018 в загальній сумі 12 611,72 грн. - 1 година;

- проведення розрахунків сум 3% річних та інфляційних втрат по договору поставки № СВРЗ-03-22-18-44/ю від 25.07.2018 та їх письмове оформлення - 1 година.

Вартість послуг виконавця за цим актом складає 3000,00 грн. за 3 (три) години роботи адвоката.

Згідно платіжного доручення № НД 2695 від 09.09.2019 року позивач згідно договору перерахував Адвокатському об`єднанню «Право Групп» кошти в сумі 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 170,14 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 12 611,72 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота України» (04111, м. Київ, вул. Черняховського, 29, ідентифікаційний код 41323412) 4 588 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 53 коп. пені, 4 534 (чотири тисячі п`ятсот тридцять чотири) грн. 55 коп. 3 % річних, 1 389 (одну тисячу триста вісімдесят дев`ять) грн. 62 коп. судового збору, 2 170 (дві тисячі сто сімдесят) грн. 14 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 08.11.2019

Суддя С. В. Стасюк