ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Справа№ 910/11314/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 12.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 (повний текст складено 24.06.2019)

у справі №910/11314/18 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250"

до 1) Київської обласної державної адміністрації,

2) Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації,

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство

про визнання недійсними рішень та договору про організацію перевезень пасажирів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство", в якому просило:

- визнати недійсним рішення конкурсного комітету з підготовки та проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, оформленого протоколом від 03,05 листопада 2015 року №2015-3, в частині визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" переможцем у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №358 "Димер - Київ АС "Дачна", через Демидів;

- визнати недійсним наказ Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2015 №39-од в частині введення в дію рішення конкурсного комітету з підготовки та проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" переможцем у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №358 "Димер - Київ АС "Дачна", через Демидів;

- визнати недійсним договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" за результатами проведеного 03 листопада 2015 року конкурсу на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №358 "Димер - Київ АС "Дачна", через Демидів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.11.2015 Київською обласною державною адміністрацією проведено конкурс з перевезення пасажирів на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, переможцем якого визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство", рішенням конкурсного комітету, оформленого протоколом №2015-3. Проте, як зазначає позивач, рішення конкурсного комітету Київської обласної державної адміністрації, наказ Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації в частині введення в дію цього рішення та договір, укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" підлягають визнанню недійсними, оскільки прийняті з порушенням норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про автомобільний транспорт" та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081.

06.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач доповнив новими обставини зазначені у позовній заяві підстави позову з урахуванням наданих Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області документів та просив суд визнати недійсним рішення конкурсного комітету, наказ Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації та договір №2015-15-26 від 26.11.2015 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Судом першої інстанції прийнято вказану заяву до розгляду; при цьому суд зазначив, що позивачем не змінено підстави позову, а доповнено його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що фактично не є зміною підстав позову, оскільки матеріально-правова вимога викладена у позові залишилась незмінною.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 у справі №910/11314/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що права та інтереси позивача не порушені; також позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними. Суд першої інстанції вказував на те, що спір підлягає вирішенню саме в порядку господарського судочинства у зв`язку з тим, що оскарження результатів конкурсу поєднано з вимогами про визнання недійсним укладеного договору на виконання пасажирських перевезень.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 у справі №910/11314/18 повністю та прийняте нове рішення про задоволення позову.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-3 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Від відповідачів-1, -3 надійшли клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

В судове засідання апеляційної інстанції 12.11.2019 представники позивача, відповідачів-1, -2 не з`явились.

Оскільки явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників учасників справи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача, відповідачів-1, -2.

В судовому засіданні представник відповідача-3 підтримав клопотання про закриття провадження у справі, просив його задовольнити, закрити провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.231, 278 ГПК України.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися спір у даній справі, колегія суддів встановила наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пунктів 2, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Пункт 16 частини першої статті 4 КАС України формулює поняття адміністративного договору як спільного правового акта суб`єктів владних повноважень або правового акта за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має певне розмаїття форм, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

Виходячи зі змісту статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту, а на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

Вказані повноваження виконавчого органу сільської, селищної, міської ради кореспондуються з повноваженнями, зазначеними у підпунктах 10 та 12 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а повноваження адміністрації - з пунктом 2 статті 20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», який передбачає, що місцева державна адміністрація забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв`язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт», організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Отже, з системного аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що на органи виконавчої влади та місцевого самоврядування покладені повноваження із забезпечення обслуговування населення засобами транспорту, в тому числі із залученням з цією метою на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності.

Пунктом 1 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2008 №1081 (в редакції, чинній на час проведення конкурсу) передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Відповідно до змісту абзацу 3 пункту 2 Порядку конкурсний комітет - це постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця.

Отже, наведена норма дає підстави для висновку, що рішення конкурсного комітету, утвореного відповідним органом влади для виконання покладених на останнього повноважень, є управлінським у сфері транспортного обслуговування.

В даному випадку орган виконавчої влади - це суб`єкт владних повноважень, що виступає у правовідносинах щодо організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів як організатор та контролюючий орган у цій сфері, відповідно й правовідносини, що складаються між організатором та учасниками конкурсу під час його організації та проведення містять ознаки публічно-правових відносин у розумінні КАС України, а договір про організацію перевезень, укладений за наслідками проведення такого конкурсу, відповідає ознакам адміністративного договору.

Як зазначено вище, позивач просить визнати недійсними рішення конкурсного комітету та наказ Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2015 №39-од, визнати недійсним укладений на їх підставі договір №2015-15-26 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування від 26.11.2015.

Тобто предметом розгляду в цій справі є дії адміністрації як суб`єкта владних повноважень і перевірка результату дій такого органу під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, а також відповідність приписам чинного законодавства договору, укладеного сторонами за результатами таких дій, що в цілому свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже, з огляду на предмет та зміст позовних вимог, характер правовідносин та суб`єктний складу сторін як учасників таких правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, що вказує на помилковість висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку господарського судочинства.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №910/2175/18 (провадження №12-281гс18).

Пунктом першим частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 278 ГПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині, передбачених статтями 226 та 231 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, зважаючи на суб`єктний склад учасників правовідносин, предмет та характер спору, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а відповідно оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 269, 275, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 у справі №910/11314/18 скасувати.

3. Провадження у справі №910/11314/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" до Київської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство про визнання недійсними рішень та договору про організацію перевезень пасажирів - закрити.

3. Матеріали справи №910/11314/18 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.11.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

О.О. Хрипун