ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № Б-39/13-10

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Банаська О.О., Катеринчук Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О.,

учасники справи:

боржник - Фізична особа - підприємець Потапов Ігор Іванович,

представник боржника в судове засідання не з`явився,

ліквідатор - арбітражний керуючий Бондаренко В.А.,

представник ліквідатора в судове засідання не з`явився,

представник ПАТ "Фідобанк" - Сердійчук О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019

у складі колегії суддів: Фоміна В.О. (головуючий), Мартюхіна Н.О., Шевель О.В.

та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.04.2019

у складі судді Усатого В.О.

у справі за заявою Фізичної особи - підприємця Потапова Ігоря Івановича

до Фізичної особи - підприємця Потапова Ігоря Івановича

про банкрутство,

Провадження у даній справі про банкрутство ФОП Потапова І.І. здійснюється відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013

ВСТАНОВИВ

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції

1. 26.07.2010 постановою Господарського суду Харківської області Фізичну особу - підприємця Потапова Ігоря Івановича (далі - ФОП Потапова І.І.), зокрема, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, встановлено строк у 40 днів для пред`явлення вимог кредиторів до банкрута.

2. 26.08.2010, як встановлено судами попередніх інстанцій, у встановлений судом строк від Публічного акціонерного товариства "СЕБ Банк", правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (далі - ПАТ "Фідобанк") надійшла заява (вх.№ 17491 від 26.08.2010) з грошовими вимогами до ФОП Потапова І. І. за кредитним договором №П_001/73_08 від 20.08.2008, відповідно до якого боржнику були надані грошові кошти в сумі 700 000 дол. США зі сплатою 12,5 процентів річних, що за розрахунком на 26.07.2010 відповідно до курсу НБУ становить загальну суму 5 877 421,71 грн.

3. В забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено іпотечний договір №П_001/73_08-ІД від 20.08.2008, предметом якого стали нежитлові будівлі літ. А-2, пл. 1422,6 кв.м., літ. Б-2 пл. 39,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

4. Вимоги ПАТ "СЕБ Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк") ліквідатором розглянуто та визнано в повному обсязі в сумі 5 877 421,71 грн та включено до реєстру вимог кредиторів в сумі 5 777 728,71 грн - основний борг та в сумі 99 693 грн - штрафні санкції до третьої черги задоволення, як зобов`язання забезпечені заставою майна, про що у встановленому порядку повідомлено заявника.

5. У грудні 2018 року до місцевого господарського суду від ПАТ "Фідобанк" надійшла заява (вх. № 35451 від 20.12.2018) з грошовими вимогами до боржника у сумі 14 807 861,35 грн.

6. Кредитор ПАТ "Фідобанк" у вказаній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що станом на 05.11.2018 визнана сума заборгованості збільшилась, у зв`язку з підвищенням курсу валюти протягом часу провадження у даній справі та становить 20 585 590,06 грн, а тому банк просить додатково внести до реєстру вимог кредиторів вимоги, в сумі 14 807 861,35 грн, які забезпечені іпотекою майна боржника.

7. Також заявник зазначає, що включення вимог банку до реєстру вимог кредиторів боржника не припиняє зобов`язальних правовідносин між сторонами та не звільняє банкрута від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Курс долара США відносно гривні значно зріс з моменту заявлення банком своїх вимог у справі про банкрутство, а боржником до цього часу заборгованість не погашена. Також, банк зазначає, що здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти та стягнення курсової різниці чинним законодавством не заборонено.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду

8. 11.04.2019 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № Б-39/13-10 відмовлено ПАТ "Фідобанк" в задоволенні заяви (вх. № 35451 від 20.12.2018) з грошовими вимогами до боржника.

9. 15.08.2019 постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № Б-39/13-10 ухвалу Господарського суду Харківської області залишено без змін.

10. Суд першої інстанції зазначив, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, що коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. ПАТ "Фідобанк" відповідно до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" реалізував своє право на звернення до суду та ліквідатора із заявою з грошовими вимогами до банкрута ФОП Потапова І.І., визначивши свої вимоги за кредитним договором №П_001/73_08 від 20.08.2008 та вказавши, що саме 5 877 421,71 грн є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню, за розрахунком станом на 26.07.2010 - дата визнання боржника банкрутом. Враховуючи те, що ПАТ "Фідобанк" самостійно визначив спосіб захисту свого права, самостійно визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із рішенням ліквідатора, щодо включення до реєстру вимог кредиторів вимог банку саме в сумі 5877421,71 грн, суд першої інстанцій дійшов висновку про необґрунтованість заяви ПАТ "Фідобанк" з грошовими вимогами до боржника (вх. № 35451 від 20.12.2018) у зв`язку з чим відмовив в її задоволені.

11. Апеляційний господарський суд погодився із висновками суду першої інстанцій та додатково послався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15 та вказав, що діюче законодавство не передбачає стягнення курсової різниці з боржника після визнання грошових вимог, отже, повторне звернення із додатковими вимогами до боржника, які вже визнані судом та ґрунтуються на одному і тому самому зобов`язанні є таким, що суперечить Закону про банкрутство.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. 09.09.2019 ПАТ "Фідобанк" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 у справі № Б-39/13-10 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ПАТ "Фідобанк" в сумі 14 807 861,35 грн за рахунок вартості переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами, а саме наступного майна: нежитлових будівель літ. А-2, площею 1422,6 кв.м., літ. Б-2 площею 39,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та зареєстровані за Потаповим Ігорем Івановичем , ін. НОМЕР_1 ; додатково внести до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ "Фідобанк", які забезпечені іпотекою майна Потапова Ігоря Івановича в сумі 14 807 861,35 грн; кошти, одержані від реалізації майна в межах ліквідаційної процедури перерахувати за наступними реквізитами: ПАТ "Фідобанк" () на рахунок № НОМЕР_2 в НБУ (код 300001).

13. Скаржник стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

14. Скаржник стверджує, що саме по собі визнання вимог Банку в процедурі банкрутства та включення вимог Банку до реєстру кредиторів, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статей 526, 599 Цивільного кодексу України. Скаржник стверджує, що зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, де відповідач повинен сплатити кредитору заборгованість за умовами кредитного договору, їх слід вважати грошовим зобов`язанням та на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Банк вважає, що коливання курсу валют, яке призвело до курсової різниці необхідно розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості повернути кредитні кошти.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

15. Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

16. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

17. Оцінивши доводи касаційної скарги та здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних ухвали та постанови, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

18. Предметом касаційного перегляду у даній справі є питання правомірності заявлених додаткових вимог заставного кредитора до боржника, які складаються із суми курсової різниці, нарахованої на основний борг за кредитним договором.

19. Провадження у даній справі про банкрутство ФОП Потапова І.І. здійснюється відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013.

20. Особливості провадження про банкрутство суб`єкта підприємницької діяльності - громадянина визначені статтями 47 - 49 зазначеного Закону.

21. Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строки виконання зобов`язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями громадянина-підприємця, крім зобов`язань, не пов`язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності; припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, та за вимогами, не пов`язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

22. Як вже зазначалося вище, 26.07.2010 постановою господарського суду першої інстанції ФОП Потапова І.І. було визнано банкрутом.

23. В своїй заяві кредитор ПАТ "Фідо Банк" просив врахувати курсову різницю та додатково внести до реєстру вимог кредиторів вимоги в сумі 14 807 861,35 грн за розрахунком станом на 05.11.2018, які забезпечені іпотекою майна.

24. Верховний Суд зазначає, що виходячи з аналізу положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", законом передбачено наслідки визнання боржника банкрутом, з чого випливає, що в ліквідаційній процедурі у банкрута не виникає ніяких додаткових зобов`язань.

25. Отже, Верховний Суд вважає, що нарахування ПАТ "Фідо Банк" курсової різниці на заборгованість боржника за кредитним договором за період ліквідаційної процедури є безпідставним.

26. Посилання скаржника про поширення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боржником зобов`язання, на правовідносини щодо нарахування курсової різниці на заборгованість боржника, Верховний Суд відхиляє та вважає, що такі доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

27. Колегія суддів зазначає, що припис частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15).

28. Натомість, курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах (Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Вплив змін валютних курсів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 № 193).

29. Верховний Суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц.

30. З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанції про відмову ПАТ "Фідобанк" в задоволенні заяви (вх. № 35451 від 20.12.2018) з грошовими вимогами до боржника.

31. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б. Висновки щодо застосування норми права

32. Виходячи з аналізу положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", законом передбачено наслідки визнання боржника банкрутом, з чого випливає, що в ліквідаційній процедурі у банкрута не виникає ніяких додаткових зобов`язань, в тому числі відсутні підстави для нарахування курсової різниці на суму заборгованості за кредитним договором.

В. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

33. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що ухвала та постанова у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

34. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 та ухвала Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 - залишенню без змін.

Г. Розподіл судових витрат

35. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.04.2019 у справі № Б-39/13-10 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

Л. Катеринчук