Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. м. Житомир Справа № 906/1083/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 3 153,72 грн

Процесуальні дії по справі.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства про стягнення 2714,84 грн пені, 296,44 грн 3 % річних та 142,44 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 15.10.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті суд призначив на 12.11.2019.

01.11.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-57).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 4895/1617-КП-10 від 31.10.2016 щодо своєчасної оплати отриманого природного газу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 4895/1617-КП-10 від 31.10.2016 позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1614333,00 грн.

Відповідач в порушення своїх зобов`язань оплатив отриманий природний газ з порушенням строків, визначених у п. 6.1 договору.

За порушення строків проведення розрахунків позивачем на підставі п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача 2714,84 грн пені.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 296,44 грн 3% річних та 142,44 грн інфляційних.

Правовою підставою заявлених позовних вимог позивач зазначає статті 530, 549, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230 Господарського кодексу України.

Відповідач в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України письмового відзиву на позовну заяву не надав.

В судове засідання сторони повноважних представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно на належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с. 53-54).

У поданому до суду 01.11.2019 відзиві відповідач вказує на те, що позовні вимоги не визнає.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що договір, на якому позивач ґрунтує свої вимоги, укладався Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в той час як до суду звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Звертає увагу, що господарська діяльність позивача розпочалась після реєстрації Статуту в грудні 2016 року, в той час як договір укладався в жовтні 2016 року.

Водночас вказує, що відповідач в повному обсязі провів розрахунок по укладеному договору та не завдав збитків позивачу.

Таким чином вважає нарахування інфляційних витрат, 3% річних та штрафних санкцій безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка сторін судом не визнавалась обов`язковою, сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе вирішити спір по суті.

Господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В судовому засіданні від 12.11.2019 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

31.10.2016 Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (відповідач, споживач) укладено договір № 4895/1617-КП-10 постачання природного газу (а.с.14-22) з додатковими угодами № 1 від 24.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 21.12.2016, №4 від 23.01.2017, № 5 від 24.01.2017, № 6 від 24.02.2017 (а.с. 23-29).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

За умовами п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Умовами п. 6.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 161333,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017 (а.с. 30-35).

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати вартості отриманого природного газу виконував несвоєчасно з порушенням строку, передбаченого п. 6.1 договору, що підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача, а саме "Операции по Предприятию "Новогуйвинське ВЖРЕП" с 01.10.-2016 по 31.08.2018" (а.с. 37).

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За умовами п. 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 (п`ять) років.

У зв`язку з неналежним та несвоєчасними виконанням зобов`язань згідно договору постачання природного газу № 4895/1617-КП-10 від 31.10.2016, позивач на підставі п. 8.2 договору нарахував до стягнення з відповідача 2714,84 грн пені.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України 142,44 грн інфляційних та 296,44 грн 3% річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу № 4895/1617-КП-10 від 31.10.2016, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки природного газу відповідачу у жовтні 2016 року - березні 2017 року на загальну суму 161333,00 грн.

Натомість, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав з порушенням умов, встановлених п. 6.1 договору, що підтверджується матеріалами справи.

Умовами п. 8.2 Договору сторони визначили відповідальність відповідача у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, за невиконання пункту 6.1 Договору.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за отриманий від позивача природний газ, є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку (а.с. 12-13), за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий природний газ позивачем нараховано та заявлено до стягнення:

- за зобов`язаннями жовтня 2016 року пеню нараховано за період з 26.11.2016 по 11.12.2016 на суму простроченої заборгованості 12948,94 грн, яка склала 158,50 грн ;

- за зобов`язаннями листопада 2016 року пеню нараховано за період з 27.12.2016 по 14.02.2017 на суму простроченої заборгованості 12948,94 грн, яка склала 496,54 грн;

- за зобов`язаннями грудня 2016 року пеню нараховано за період з 26.01.2017 по 14.02.2017 на суму простроченої заборгованості 31479,79 грн, яка склала 482,98 грн;

- за зобов`язаннями січня 2017 року пеню нараховано за період з 28.0.22017 по 14.03.2017 на суму простроченої заборгованості 35802,28 грн, яка склала 411,97 грн;

- за зобов`язаннями лютого 2017 року пеню нараховано за період з 28.03.2017 по 27.04.2017 на суму простроченої заборгованості 37593,43 грн, яка склала 865,16 грн;

- за зобов`язаннями березня 2017 року пеню нараховано за період з26.04.2017 по 17.05.2017 на суму простроченої заборгованості 19123,82 грн, яка склала 299,69 грн;

За розрахунком позивача загальна сума нарахованої пені склала 2714,84 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена відповідно до умов договору та чинного законодавства та є такою, що підлягає задоволенню в сумі 2714,84 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 296,44 грн. 3% річних та 142,44 грн. інфляційних нарахувань, суд зауважує наступне.

Приписами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 12-13) 3% річних нараховано позивачем за аналогічні періоди та на суми простроченого зобов`язання, що й при нарахуванні пені, які в загальній сумі склали 296,44 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 296,44 грн.

В частині вимог про стягнення з відповідача 142,44 грн інфляційних (а.с.12 ), суд встановив, що нарахування позивачем здійснено за січень 2017 року на суму простроченої заборгованості 12948,94 грн , які склали 142,44 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже вимога в частині стягнення з відповідача інфляційних заявлена у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню в розмірі 142,44грн.

Стосовно заперечень відповідача щодо безпідставності звернення до суду із заявленими вимогами Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оскільки договір, на якому позивач ґрунтує свої вимоги, укладався з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", то суд такі заперечення відповідача вважає безпідставними з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. N 226 " Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Кабінет Міністрів України постановив:

1. Змінити тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

2. Внести до постанови Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 р. N 1044 "Питання публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Офіційний вісник України, 2017 р., N 4, ст. 115) такі зміни:

1) у назві та пункті 1 постанови слово "публічного" виключити;

2) Статут публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затверджений абзацом другим пункту 1 зазначеної постанови, викласти в редакції, що додається.

3. Господарсько-фінансовому департаментові Секретаріату Кабінету Міністрів України здійснити в установленому порядку заходи щодо державної реєстрації Статуту, зазначеного в підпункті 2 пункту 2 цієї постанови.

Таким чином, зміна найменування Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відбулась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. N 226, яка набрала чинності 20.03.2019.

Водночас суд зазначає, що зміна найменування не тотожна реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації та не є підставою для припинення юридичної особи.

Крім того суд зауважує, що вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних не залежить від факту завдання збитків позивачу, а передбачена як умовами договору так і нормами Цивільного кодексу України та є наслідком неналежного виконання зобов`язання.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню на загальну суму 3153,72 грн, з яких: 2714,84 грн - пеня, 296,44 грн - 3% річних, 142,44 грн - інфляційні.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-екслуатаційного комунального підприємства (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт Новогуйвинське, вул. Миру, буд.15, )

на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, )

- 2714,84 грн пені;

- 296,44 грн 3% річних;

- 142,44 грн інфляційних;

- 1921,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.11.19

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.)