РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.11.2019Справа № 910/10713/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Яценко Я. М., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І. Приходька, 139, м.Кременчук, Полтавська область, 39621, )

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 03680, ) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (просп.Повітрофлотський, б.11/15, м.Київ, 03049)

про стягнення 2 455 870,49 грн.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2 092 731,00 грн. заборгованості, 216 730,96 3% річних, 109757,41 інфляційних згідно договору № ЦВЗ-03-08618-01 про поставку товару.

Позовні вимоги мотивовані, неналежним виконанням умов договору відповідачем щодо оплати своїх зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.09.2019.

30.08.2019 через відділ діловодства суду представник відповідача (філії) подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що сума основного боргу в розмірі 2 092 731,00 грн відповідачем сплачена, розрахунок пені, 3% річних, та інфляційне збільшення є невірним, просив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій відмовити(зменшити) в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 відкладено підготовче засідання на 08.10.2019.

12.09.2019 через відділ діловодства суду позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву.

27.09.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 08.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 06.11.2019 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.11.2019 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 06.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - замовник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" (далі - постачальник, позивач) укладено договір поставки №ЦВЗ-03-08618-01 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність , а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах викладених у цьому договорі.

Оплата за кожну партію товару поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 10-ти банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно п.5.2 договору, при наявності документів визначених у п. 7.1. цього договору (п.6.1. договору).

Відповідно до п.4.3. додаткової угоди №1 від 29.12.2018, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2019. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно взятих зобов`язань, передбачених п. 5.2 Договору та на підставі рознарядки № ЦЗВ- 20/5179 від 27.12.2018 р. та № ЦЗВ-20/5267 від 29.12.2018 р. Позивач відвантажив Товар (продукцію) на адресу Відповідача на загальну суму 4 286 390, 00 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, а саме:

-17.01.2019 року на підставі видаткової накладної № КВ - 79214, Відповідачу поставлено Товар на суму 999 884,40 грн. та виставлено на адресу відповідача рахунок-фактуру № КВ - 01013 від 17.01.2019 року зі строком оплати по 26. 02. 2019 року включно.

-08.02.2019 року на підставі видаткової накладної № 79382, поставлено Товар на суму 1 485 540, 00 грн. та виставлено на адресу Відповідача рахунок-фактуру № КВ - 02015 від 08.02.2019 року зі строком оплати по 07.03.2019 року включно.

-11.02.2019 року на підставі видаткової накладної № 79384, Відповідачу поставлено Товар (продукцію) на суму 1 436 697, 60 грн. та виставлено на адресу Відповідача рахунок - фактуру № КВ - 02017 від 11.02.2019 року зі строком оплати по 07.03.2019 року включно.

-11.02.2019 року на підставі видаткової накладної № 79385 Відповідачу поставлено Товар (продукцію) на суму 263 340,00 грн. та виставлено на адресу Відповідача рахунок - фактуру № КВ - 02016 від 11.02.2019 року зі строком оплати по 07.03.2019 року включно.

Як вказує Позивач у позовній заяві, останній виконав свої договірні зобов`язання та поставив Товар (продукцію) на адресу Відповідача в обсязі, передбаченому Договором. Проте, Відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п. 6.1 Договору оплата за кожну партію поставленої продукції по Даному договору проводиться Відповідачем протягом 10-ти десяти банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену продукцію.

У відповідності до умов Договору Позивач виписав та зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) по першій партії поставки ( видаткова накладна № 79214 від 17.01.19 року) - 13.02.2019 р. про іншим партіям поставки (видаткові накладні № № 79382 від 08.02.19 р., 79384 від 11.02.19 р., 79385 від 11.02.19 р.) - 22.02.19 р.

При цьому відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Право вимоги на оплату по накладній від 17.01.2019 №79214 з урахуванням п.6.1. договору та ст. 253 ЦК України у позивача виникає з 28.02.2019, а не з 27.02.2019 як визначено позивачем у позовній заяві.

Право вимоги на оплату по накладних № № 79382 від 08.02.19 р., 79384 від 11.02.19 р., 79385 від 11.02.19 р.) - 22.02.19 р з урахуванням п.6.1. договору та ст. 253 ЦК України у позивача виникає з 12.03.2019, а не з 08.03.2019 як визначено позивачем у позовній заяві.

Однак в порушення умов Договору, Відповідач належним чином не виконано зобов`язання стосовно повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

28.05.2019 р. та 11.06.2019 року на користь Позивача частково було сплачено грошові кошти згідно рахунку № КВ-01013 від 17.01.2019 р. на суму 499 942,20 грн., згідно рахунку № 12015 від 08.02.19 р. на суму 1 485 540,00 грн„ згідно рахунку № 02016 від 11.02.19 р. на суму 107 248,80 грн., всього на суму 2 092 731,00 грн.

Як вказав позивач в позовній заяві залишок суми боргу станом на 02.07.2019 року складає - 2 092 731, 00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що ним згідно платіжних доручень №4310 від 07.08.2019 на суму 156 091,20 грн, №4311 від 07.08.2019 на суму 1 436 697,60 грн , №4312 від 07.08.2019 на суму 499 942,20 грн було здійснено оплату у загальному розмірі 2 092 731,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Оскільки, позивач звернувся до суду 06.08.2019 з даним позовом, про що свідчить поштовий конверт та опис вкладення від 06.08.2019, а оплата була здійснена відповідачем 07.08.2019 тобто після звернення позивача до суду, враховуючи надані позивачем докази свідчать про відсутність предмету спору в частині 2 092 731,00 грн. основного боргу, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

За прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача пені 216 730,96 грн, 36 651,12 грн 3% річних, 109 757,41 грн інфляційних.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, поставленого позивачем, то вимоги останнього про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 3% річних є законними.

Проте, позивачем невірно визначено періоди нарахування інфляційних та річних, про що було зазначено вище, за перерахунком суду підлягає стягненню з відповідача 102 386,14 грн інфляційних, 35 508,80 грн 3% річних, за видатковою накладною №79214 від 17.01.2019 період нарахування починається з 28.02.2019, за видатковими накладними №79382 від 08.02.2019, №79384 від 11.02.2019, №79385 від 11.02.2019 період нарахування починається з 12.03.2019.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 216 730,96 грн з урахуванням періоду прострочення визначених судом.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.10.6 договору, в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення.

За перерахунком суду підлягає стягненню з відповідача пеня у розмірі 209 879,19 грн за видатковою накладною №79214 від 17.01.2019 період нарахування починається з 28.02.2019, за видатковими накладними №79382 від 08.02.2019, №79384 від 11.02.2019, №79385 від 11.02.2019 період нарахування починається з 12.03.2019.

Також судом розглянуто заяву відповідача, в якій останній просить суд зменшити належний до сплати розмір штрафних санкцій, зокрема, з огляду на те, що склалася складна ситуація з недофінансування, а також існує негайна закупівля матеріально-технічних ресурсів для швидкого відновлення залізничної галузі в зоні проведення Операції проведення об`єднаних сил.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Як вже вказувалось судом, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов`язання та надавши належну оцінку обставинам такого невиконання, врахувавши розмір несвоєчасно виконаного зобов`язання та розмір нарахованої пені, майновий стан позивача та відповідача, суд не знаходить підстав для зменшення суми нарахованої пені.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, зокрема, тяжкого фінансового становища відповідача, завдання збитків, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають задоволенню частково.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86,129,236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 092 731 (два мільйони дев`яносто дві тисячі сімсот тридцять одну) грн. 00 коп у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 03680, ) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (просп.Повітрофлотський, б.11/15, м.Київ, 03049, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І. Приходька, 139, м.Кременчук, Полтавська область, 39621, ) 102 386 (сто дві тисячі триста вісімдесят шість) грн. 14 коп інфляційних, 35 508 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісім) грн. 80 коп. 3% річних, 209 879 (двісті дев`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 19 коп пені та 36 607 (тридцять шість тисяч шістсот сім) грн. 58 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 19.11.2019

Суддя Н.І. Ягічева