ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.10.2019 Справа № 905/1320/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання (помічник судді) Степанян К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом Київської регіональної спілки споживчої кооперації (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла II, будинок 21; )

до акціонерного товариства «К.Енерго» (85612, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок №34, )

про стягнення 70 174,65 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Київська регіональна спілка споживчої кооперації звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою до акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 70 174,65 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неповернення відповідачем переплати за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693 від 01.10.2003 в розмірі 70 174,65 гривень.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/1320/19; судове засідання призначено на 20.08.2019; встановлено строк відповідачу для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву; встановлено строк позивачу для надання відповіді на відзив.

На адресу суду 12.08.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача звернула увагу суду, на те, що, на їх думку, договір постачання теплової енергії у гарячій воді № 520693 від 01.10.2003 є таким що діє, а тому, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з акціонерного товариства «Київенерго» суми переплати.

Ухвалою суду від 20.08.2019 вирішено розгляд справи №905/1320/19 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.09.2019. Запропоновано позивачу у встановлений строк зробити перевірку розрахунку заборгованості та надіслати відповідні документи до суду.

На виконання ухвали суду від 20.08.2019 від представника позивача 04.09.2019 надійшли додаткові пояснення та докази, що підтверджують правомірність розрахунку заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.09.2019 відкладено підготовче засідання на 08.10.2019. Встановлено строк позивачу для надання суду відповіді на відзив та відповідачу у разі небхідності заперечень.

Ухвалою суду від 08.10.2019 закрито підготовче провадження у справі №905/1320/19 та призначено розгляд справи по суті на 22.10.2019.

У судовому засіданні 22.10.2019 судом розпочато розгляд справи по суті, дослідженно письмові докази у справі. З метою дотримання прав сторін та справедливого розгляду справи, судом оголошено перерву в судовому засіданні перед судовими дебатами до 30.10.2019.

Представники сторін у судове засідання 30.10.2019 не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

01.10.2003 між акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (енергопостачальна організація, відповідач) та Київською регіональною спілкою споживчої кооперації (абонент, позивач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором (п.1.1 договору).

Згідно п.2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

В свою чергу, враховуючи п.2.3.1 договору абонент зобов`язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до договору (п.2.3.2 договору), додержуватися умов та порядку припинення подачі теплової енергії, які передбачені в Додатку №7 до договору (п.2.3.3 договору).

Пункт 5.1. договору передбачає, що Облік споживання Абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

У пунктах 6.1.1 - 6.1.4 договору зазначено, що Енергопостачальна організація несе відповідальність за невиконання умов договору; безперебійний відпуск теплової енергії при виконанні Абонентом своїх зобов`язань по цьому договору; правильність застосування тарифів та достовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію абоненту; виконання Правил, нормативних чи галузевих актів щодо взаєморозрахунків за енергоносії та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 6.3.1. - 6.3.2 договору Абонент несе відповідальність за невиконання умов договору. Споживання теплової енергії без дозволу енергопостачальної організації понад встановлені договором теплові навантаження по кожному параметру теплоносія та джерелу теплопостачання.

Пункти 6.3.4 та 6.3.5 договору передбачають, що Абонент несе відповідальність за виконання порядку розрахунків за теплову енергію, викладених в додатку №4 до договору; виконання Правил, нормативних актів з питань користування, взаєморозрахунків за енергоносії та чинного законодавства України.

Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту №5 за адресою: вул. Товарна, 1: табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ).

Відповідно до п. 6.4.1. - 6.4.2. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. Строк виконання зобов`язань за цим договором в такому разі відкладається на період існування таких обставин. У випадку існування обставин непереборної сили більше трьох місяців кожна з сторін може письмово повідомити іншу сторону про розірвання договору, з обов`язковим проведенням розрахунків за спожиту теплову енергію; сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили повинна письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та припинення дії таких обставин негайно, але не пізніше п`яти календарних днів.

Спори сторін, пов`язані з укладанням, зміною, виконанням, та розірванням цього договору регулюються правилами, обміном листами, укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами. Пропозиції по зміненню договірних обсягів постачання тепловою енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 15 днів до початку розрахункового періоду; сторони зобов`язуються розглянути претензію іншої сторони та прийняти необхідні заходи щодо її урегулювання на взаємній основі; після закінчення 30 днів, з моменту отримання претензії відповідачем та не при досягненні згоди, сторони мають право звернутися для вирішення спору в господарський суд м. Києва (п.7.1. - 7.3. договору).

Відповідно до п.8.1 договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Арбітражним судом; передбачених п.6.4.1.договору; ліквідації сторін (п.8.2 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.8.4. договору).

Пункт 9.6. договору передбачає що, умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа.

31.12.2016 сторони підписали та скріпили печатками акт звіряння розрахунків за теплову енергію за договором №520693 від 01.10.2003, з якого вбачається , що сальдо розрахунків за теплову енергію станом на 01.12.2016 становило 3 742,49 гривень.

Таким чином, станом на 01.12.2016 у позивача була переплата за договором в сумі 3 742,49 гривень.

На виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693 від 01.10.2003, позивачем з метою отримання теплової енергії перераховано на рахунок відповідача передплату у розмірі 902 274,57 гривень за період з січня по грудень 2017, що підтверджується платіжними дорученнями №56 від 19.01.2017, №236 від 24.02.2017, №283 від 10.03.2017, №1242 від 22.09.2017, №1433 від 26.10.2017, №1588 від 28.11.2017.

Відповідач у період з січня по грудень 2017 поставив теплову енергію на суму 850 507,53 гривень, про що свідчать акти приймання-передавання товарної продукції.

Відповідно до акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.12.2017 за договором №520693 від 01.10.2003, станом на 01.12.2017 сальдо розрахунків за теплову енергію склало 55 509,53 гривень.

Таким чином, станом на 01.12.2017 у позивача була переплата за договором в сумі 55 509,53 гривень.

Вказані акти звірки підписані сторонами без будь-яких зауважень або заперечень.

На виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693 від 01.10.2003, позивачем з метою отримання теплової енергії перераховано на рахунок відповідача передплату у розмірі 594 351,38 гривень за період з січня по квітень 2018, що підтверджується платіжними дорученнями №82 від 24.01.2018, №94 від 30.01.2018, №226 від 26.02.2018, №364 від 28.03.2018.

Відповідач у період з січня по квітень 2018 поставив теплову енергію на суму 579 686,26 гривень, про що свідчать акти приймання-передавання товарної продукції.

Судом встановлено, що 24.04.2018 Київською міською радою прийнято рішення №517/4581 про завершення 30 квітня 2018 року включно укладеної з акціонерним товариством «К.Енерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001.

У зв`язку з наведеним з 01.05.2018 акціонерне товариство «К.Енерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та АЕО «Київенерго», визначено комінальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування АТ «Київенерго».

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 591 від 10.04.2018, ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, отримало КП «Київтеплоенерго».

Позивач звертався до відповідача з претензією №01-157 від 03.10.2018 з вимогою повернути грошові кошти. Дана претензія була отримана останнім 10.10.2018.

Також, позивач звертався до відповідача з претензією №01-41 від 15.04.2019 з вимогою повернути грошові кошти та розірвати договір. Дана претензія була отримана останнім 22.04.2019, однак залишена без відповіді та та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №№520693 від 01.10.2003 за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено факт того, що на виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693 від 01.10.2003, позивачем з метою отримання теплової енергії перераховівав на рахунок відповід№520693 від 01.10.2003ача передплату протягом дії договороу, що підтверджується відповідними доказами, доданими до матеріфалів справи, а саме платіжними дорученнями та актами приймання-передання товарної продукції. Водночас, фактично відповідач надав послуги не на всю суму попередньої оплати, а саме різниця склала 70 174,60 гривень.

Крім того, в матеріалах справи містяться підписані обома сторонами акти звіряння взаємних розрахунків від 31.01.2017 та 31.12.2017, якими також підтверджується факт переплати позивачем на користь відповідача за договором у гарячій воді №№520693 від 01.10.2003.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1389/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідач був обізнаний з рішеннями Київської міської ради про строк дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 до 26.04.2018, її припинення з 27.04.2018, наявності права користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні АТ «К.Енерго», до 30 квітня 2018 року включно та неможливість виконання своїх обов`язків перед позивачем з цього строку, а тому, діючи добросовісно, повинен був повідомити позивача про неможливість виконання свого зобов`язання за договором та повернути зайво отримані від позивача кошти в сумі 70 174,60 гривень.

Вказане свідчить про винну неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання за укладеним договором, що має наслідком трансформацію зобов`язання відповідача за вказаним договором, а саме припинення зобов`язання з поставки теплової енергії та виникнення зобов`язання з повернення виконаного позивачем зобов`язанням зі сплати коштів в сумі 70 174,60 гривень.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За приписами частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Водночас, суд зазначає, що оскільки з 30.04.2018 АТ «К.Енерго» позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам у м.Києві і у останнього відсутня можливість в подальшому надавати зазначені послуги, то фактично, починаючи з 01.05.2018, теплова енергія позивачу відповідачем не поставлялась.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у поверненні позивачу грошових коштів у розмірі 70 174,60 гривень, сплачених у якості попередньої оплати за договором №520693 від 01.10.2003 та збережених без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до змісту ст.1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір, на підставі якого позивачем було сплачено кошти, що позивач просить стягнути, однак зобов`язання за цим договором припинилось у зв`язку з неможливістю виконання, в тому числі зобов`язання відповідача щодо надання послуг з постачання теплової енергії, за яким відповідачем було набуто грошові кошти, зокрема, у надмірному розмірі 70 174,60 гривень, суд доходить висновку, що у зв`язку з припиненням зобов`язання за таким договором, правова підстава набуття відповідачем коштів від позивача відпала, а отже майно - грошові кошти - є таким, що збережене відповідачем без достатньої правової підстави.

З огляду на наведене, за відсутності спеціальних норм, які регулюють порядок повернення грошових коштів за договором про надання послуг, правова підстава набуття яких відпала, позивач вправі вимагати повернення йому безпідставно збережених відповідачем грошових коштів за ст.1212 Цивільного кодексу України, зокрема, у заявленій ним сумі 70 174,60 гривень.

Судом встановлено, що претензії позивача №01-157 від 03.10.2018 та №01-41 від 15.04.2019 з вимогою щодо повернення коштів за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693 від 01.10.2003 в сумі 70 174,60 гривень були отримані відповідачем 10.10.2018 та 22.04.2019 відповідно.

Доказів повернення відповідачем вказаних грошових коштів позивачу суду не надано.

Таким чином, оскільки АТ «К.Енерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання, та відповідно позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520693 від 01.10.2003 на постачання теплової енергії у гарячій воді, враховуючи, приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення 70 174,60 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати з оплати судового збору у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Київської регіональної спілки споживчої кооперації до акціонерного товариства «К.Енерго» про стягнення 70 174,65 гривень задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства «К.Енерго» (85612, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок №34, ) на користь Київської регіональної спілки споживчої кооперації (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла II, будинок 21; ) 70 174,65 гривень, а також 1 921,00 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 30.10.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2019.

Позивач: Київська регіональна спілка споживчої кооперації (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла II, будинок 21; )

Відповідач: акціонерне товариство «К.Енерго» (85612, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок №34, )

Суддя С.М. Фурсова