ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 року м.Дніпро Справа № 912/1953/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач),

суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 (суддя Тимошевська В.В., повне рішення складено 27.08.2019) у справі № 912/1953/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Власівські мережі» Власівської селищної ради, смт. Власівка, Кіровоградської області

про стягнення 128115,30 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Власівські мережі» Власівської 39 415,17 грн. пені, інфляційних втрат у сумі 42 118,91 грн. та 3% річних у розмірі 46 581,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем встановлених умовами договору № 5075/1718-ТЕ-18 від 12.09.2017р. строків оплати отриманого природного газу, у зв`язку з чим позивач заявив до стягнення визначений договором розмір пені за час невиконання зобов`язання, а також 3% річних і інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 46 581,22 грн., 42 118,91 грн. інфляційних втрат і пеню у сумі 27 590,62грн.

Місцевий господарський суд встановив факт порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу, тому на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України стягнув індекс інфляції за весь час прострочення і 3% річних від простроченої суми, а також встановлений умовами договору №4847/1617-БО-5/ПТ від 31.10.2016 розмір пені, розрахованої за кожен день прострочки виконання зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд дійшов висновку, що нарахований та пред`явлений позивачем до стягнення розмір пені є значним і зачіпає інтереси не лише відповідача, а й кінцевих споживачів природного газу, враховуючи той факт, що зобов`язання з оплати отриманого газу виконане в повному обсязі, час затримки платежу є незначним, а порушення не спричинило збитків позивачу, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України зменшив розмір пені на 30%.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.02.2019 у справі № 912/1953/19 в частині зменшення пені на 30% та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що місцевим господарським судом прийняте рішення з порушенням положень статей 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, оскільки суд не дослідив майновий стан боржника і кредитора, що є однією з обов`язкових умов зменшення розміру штрафних санкцій, в той час як у позивача не вистачає коштів для здійснення поточної діяльності через наявність зростаючої дебіторської заборгованості, торгову кредиторську заборгованість, податкових зобов`язань підприємства а також короткострокових та довгострокових позик. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, який має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, а брак коштів на закупівлю природного газу, через несвоєчасне внесення контрагентами плати за отриманий газ, впливає на якість і своєчасність надання послуг поставки газу, в тому числі, виробникам теплової, електричної енергії та може спричинити значні негативні соціально-економічні наслідки.

Як зазначає скаржник, відповідач повинен самостійно нести всі ризики при здійсненні підприємницької діяльності, тому укладаючи договір на поставку газу, він свідомо та з доброї волі погодився на його умови, в тому числі і щодо нарахування пені за неналежне виконання умов договору.

Скаржник зазначає, що не є винятковою обставиною для зменшення розміру штрафних санкцій той факт, що відповідач є єдиним виконавцем комунальних послуги, а зменшення розміру штрафних санкцій не гарантує належне виконання відповідачем своїх обов`язків з оплати вартості отриманого природного газу в подальшому.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду у цій справі без змін.

Відповідач не заперечує проти того, що ним порушено зобов`язання із здійснення оплати за отриманий газ у строки визначені договором, однак вчинення такого порушення не призвело до негативних наслідків у вигляді понесених позивачем збитків, заборгованість повністю погашена, а саме порушення сталося не з його вини, а через наявну заборгованість кінцевих споживачів перед відповідачем, у зв`язку з чим вважає правомірним рішення місцевого господарського суду в частині зменшення заявленої до стягнення суми пені на 30%.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач), суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О. відкрито провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 у справі № 912/1953/19. Розгляд скарги вирішено здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке змінило тип товариства з Публічного на Акціонерне, (постачальник) та Комунальне підприємство «Власівські мережі» Власівської селищної ради (споживач) 12.09.2017р. уклали договір постачання природного газу № 5075/1718-ТЕ-18 (далі Договір; а.с. 14-23), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

За умовами пункту 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України.

Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3700,0 тис. м3, у тому числі по місяцях (тис. м3), згідно наведеної у пункті 2.1 таблиці.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 01.04.2018 до Договору, сторони вирішили доповнити пункту 2.1 Договору абзацом, яким визначено, що постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ обсягом до 300,00 тис. м3, у тому числі по місяцях (тис. м3), згідно наведеної таблиці.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

За умовами пункту 5.2 Договору ціна за 1000 м3 газу на дату укладання цього становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4 Договору).

Згідно із умовами пункту 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За змістом пункту 12.1, в редакції Додаткової угоди №2 від 01.04.2018, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу № 5075/1718-ТЕ-18 від 12.09.2019 та додаткові угоди до нього підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

На виконання умов договору позивач протягом періоду з жовтня 2017 року по квітень 2018 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 12937630,16 грн, що підтверджується такими актами приймання передачі природного газу:

- від 31.10.2017р. на суму 815 252,09 грн.;

- від 30.11.2017р. на суму 1 969 989,92 грн.;

- від 31.12.2017р. на суму 1 956 023,83 грн.;

- від 31.01.2018р. на суму 2 790 140,52 грн.;

- від 28.02.2018р. на суму 2 517 276,89 грн.;

- від 31.03.2018р. на суму 2 625 749,83 грн.;

- від 30.04.2018р. на суму 263 197,08 грн. (а.с. 32-38).

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Покупець здійснив оплату за отриманий природний газ з порушенням встановлених Договором строків, що не заперечується відповідачем.

Апеляційний господарський суд зазначає, що у відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами у справі Договір, порушення умов якого є підставою звернення із позовом у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 663 та частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справами і відповідачем у відзиві на позов, він порушив визначені пунктом 6.1 Договору строки виконання свого грошового зобов`язання з оплати переданого позивачем природного газу.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із пунктами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання, позивач згідно із пунктом 8.2 Договору на суму простроченого платежу нарахував пеню за кожен день прострочки.

У зв`язку з доведеністю факту порушення позивачем строків оплати отриманого природного газу, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором.

Звертаючись з апеляційною скаргою у даній справі, позивач не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині висновків щодо зменшення розміру пені на 30%, з огляду на що апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зміст зазначених норм свідчить, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зменшуючи розмір стягуваної пені на 30%, місцевий господарський суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення у цій справі заборгованість за Договором відповідачем повністю погашена, при цьому прострочення виконання зобов`язання з оплати отриманого природного газу має незначний строк, позивачем не доведено понесення ним внаслідок цього збитків, в той час як заявлений до стягнення розмір пені є надмірно великим порівняно із наслідками порушення відповідачем умов Договору.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідач є комунальним підприємством, неприбутковою організацією яка створена з метою забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, організаціям, установам теплової енергії, а стягнення неустойки в повному обсязі значно погіршить господарську діяльність відповідача та може поставити під загрозу можливість постачання енергії бюджетним установам та населенню.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання скаржника на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків й впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів, оскільки неустойка не є джерелом прибутку і позивач не надав доказів на підтвердження ним збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Крім того, апеляційний господарський суд приймає до уваги, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, місцевий господарський суд стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 46 581,22 грн. та інфляційні втрати в сумі 42 118,91 грн., що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.

Таким чином, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню постачання теплової енергії населенню, підприємствам, установам та організаціям, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги баланс інтересів сторін, значний розмір пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором, ступінь виконання відповідачем зобов`язання, апеляційний господарський суд доходить висновку, що місцевий господарський суд правомірно зменшив заявлений до стягнення розмір пені на 30%.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 у справі № 912/1953/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.08.2019 у справі № 912/1953/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Судді О.В. Березкіна

М.О. Дармін