РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2019Справа № 905/1244/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження

справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» (пр.-т Нікопольський, буд. 54, корпус 4, м. Маріуполь, Донецька область, 87504) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Укрфільтрсервіс» Завод «Фільтр» (вул. Ольгинська, буд. 2/1, кв. 10, м. Київ, 01001) про визнання недійсним третейського застереження в договорі,

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: адвокат Погорєлий Дмитро Ігорович (довіреність від 22.04.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000033 від 02.11.2015);

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля», звернувся до суду міста з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Укрфільтрсервіс» Завод «Фільтр», в якому просить суд визнати недійсним третейське застереження, яке викладене в п. 9.2. договору № 447/473-У/10-16 КУО на поставку ресурсів від 31.10.2016, укладеного між ПрАТ «Краснодонвугілля» та ТОВ «Промислова Група «Укрфільтрсервіс» Завод «Фільтр»; витрати по справі покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.10.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір № 447/473-У/10-16 КУО на поставку ресурсі. Позивач вважає третейське застереження, викладене у п. 9.2. договору, недійсним, оскільки третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції, не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя. При цьому, спеціальний закон встановлює можливість (право), а не обов`язковість передачі спору на розгляд Третейського суду у випадку наявності третейської угоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.09.2019. Запропоновано відповідачу у строк, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України. Визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем не отримано, конверт з копією ухвали повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

09.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, в якій позивач просить розгляд справи провести без його участі, позов підтримує у повному обсязі.

В підготовче засідання 12.09.2019 сторони не з`явилися. Ухвалою суду від 12.09.2019 підготовче засідання відкладено на 03.10.2019.

13.09.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив суд застосувати до позивача заходи процесуального примусу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами, відмовити у задоволенні позову, а судові витрати покласти на позивача. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у поданому відзиві зазначає, що договір № 447/473-У/10-16КУО від 31.10.2016 містить угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду. При цьому, третейська угода про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору. Підписавши договір позивач погодився з передбаченим у ньому порядком вирішення спорів, що виникають за таким договором. Також, у позовній заяві позивач посилається на положення частин 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, однак не зазначає, вимог якої з них не було дотримано у момент вчинення правочину. Крім того, у поданому відзиві відповідач зазначає про зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки у провадженні Постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Укрфільтрсервіс» Завод «Фільтр» до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про стягнення грошових коштів за спірним договором, а оскарження позивачем третейського застереження є спробою затягнути процес стягнення грошових коштів, оскільки це може бути підставою для зупинення провадження у третейському суді.

03.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про застосування заходів процесуального примусу, в якому відповідач просить застосувати до виконуючого обов`язки генерального директора ПАТ «Краснодонвугілля» Кононова В.В. заходи процесуального примусу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами шляхом стягнення в дохід державного бюджету штрафу у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 24.10.2019 на 10:00 год.

24.10.2019 до суду надійшла заява представника відповідача Погорєлого Д.І. про розгляд справи по суті, в якій представник відповідача просить суд відповідно до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України розпочати розгляд справи по суті та розглянути справу 24.10.2019.

В підготовче засідання 24.10.2019 о 10:00 год. з`явився представник відповідача Погорєлий Д.І., який подану заяву про розгляд справи по суті підтримав.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце підготовчого засідання повідомлявся належним чином. 09.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, в якій позивач просить розгляд справи провести без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Вказану заяву суд розцінює як заяву про розгляд справи без участі позивача, як на стадії підготовчого засідання, так і на стадії розгляду справи по суті. Позивач не скористався правом подачі відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання відповідача про застосування заходів процесуального примусу відмовлено, у справі закрито підготовче провадження, відповідно до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.10.2019 о 13:45 год.

В судове засідання 24.10.2019 о 13:45 год. з`явився представник відповідача Погорєлий Д.І., який проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 24.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Статтею 194 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

31.10.2016 між Приватним акціонерним товариством «Краснодонвугілля» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Укрфільтрсервіс» Завод «Фільтр» (постачальник) укладено договір № 447/473-У/10-16КУО, за умовами якого постачальник зобов`язався передати, а покупець - прийняти та оплатити матеріали (ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 9.1. договору спори та протиріччя, які виникли у зв`язку з даним договором або які стосуються укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів.

Згідно із п. 9.2. договору якщо спори та протиріччя, вказані у п. 9.1. даного договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється у відповідності до матеріального права України в Постійно діючого Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з регламентом вказаного суду), рішення якого являється остаточним та обов`язковим для сторін, підлягає виконанню сторонами у строки, вказані у рішенні суду.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає про не обов`язковість передачі спору на розгляд третейського суду та вважає, що третейське застереження, викладене у п. 9.2. договору має бути визнано недійсним.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 ГК України).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджено, що між сторонами укладено 31.10.2016 договір № 447/473-У/10-16КУО, який за своєю правою природою є договором поставки. Сторонами договору під час його укладення обумовлено кількість, якість товару, умови та строки поставки, ціну, умови прийому та передачі товару, відповідальність сторін, а також порядок вирішення спорів. Зокрема, сторонами у п. 9.2. договору викладено положення про вирішення спорів, які можуть виникнути між сторонами, у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з регламентом вказаного суду), рішення якого являється остаточним та обов`язковим для сторін.

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин; третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з вимогами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ч. 1 ст. 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Умова правочину про розгляд спору третейським судом передбачає у випадку виникнення між сторонами спору можливість звернення з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб до третейського суду для вирішення цього спору шляхом третейського розгляду, який визнаний в Україні та врегульований Законом України "Про третейські суди" (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/6558/17, від 27.02.2018 у справі №910/13667/17 та від 26.06.2018 у справі №905/2510/17).

Згідно зі статтею 6 та частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується з обов`язковістю їх виконання відповідно до статей 525, 526 цього Кодексу.

За таких обставин викладене у договорі третейське застереження зобов`язує в силу добровільного погодження сторонами такої умови, не суперечить чинному законодавству та не свідчить про обмеження права позивача на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 910/21396/17.

Зі змісту третейського застереження, викладеного у п. 9.2. договору № 447/473-У/10-16КУО від 31.10.2016, вбачається, що оспорюване третейське застереження відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейське застереження». Сторонами під час укладення договору погоджено один із способів вирішення суперечностей шляхом вирішення спорів третейським судом. При цьому, таке вирішення спору не позбавляє сторін договору на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання третейського застереження недійсним та доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відшкодування судових витрат покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» (пр.-т Нікопольський, буд. 54, корпус 4, м. Маріуполь, Донецька область, 87504) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Укрфільтрсервіс» Завод «Фільтр» (вул. Ольгинська, буд. 2/1, кв. 10, м. Київ, 01001) про визнання недійсним третейського застереження в договорі - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 04.11.2019.

Суддя В.О.Демидов