СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2019 р. Справа № 922/804/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю:

від позивача - Кужелева С.В. - на підставі Ордеру Серії ЧК№88343 від 30.08.2019р.;

від відповідача - Халіна М.В. - на підставі довіреності від 12.03.2019р. № 32-20-0.14-37/62-19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Поле-С", Харківська область, Богодухівський район, м.Богодухів, (вх.№2808 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 (суддя Бринцев О.В., ухвалене в м.Харків о 12:22год., дата складення повного тексту - 14.08.2019р.)

за позовом: Селянського фермерського господарства "Поле-С", Харківська область, Богодухівський район, м.Богодухів,

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м.Харків,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , м.Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯНЕ", Харківська область, Валківський район, м.Валки,

про визнання недійсним права постійного користування земельною ділянкою

та визнання недійсним наказу,

ВСТАНОВИЛА:

25.03.2019р. Селянське фермерське господарство "Поле-С" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, в якій просив суд:

- визнати за С(Ф)Г "Поле-С" право постійного користування земельною ділянкою площею 19,30 га в межах згідно з планом, розташованою на території Богодухівської міської ради, призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею №ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., на підставі розпорядження Богодухівської райдержадміністрації від 19.05.1998 №237;

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 02.03.2018р. №1108-СГ "Про припинення права користування земельною ділянкою" відповідно до змісту якого наказано вважати припиненим право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 19,3000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., у зв`язку зі смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що право користування земельною ділянкою, яку було надано в постійне користування гр. ОСОБА_3 для створення фермерського господарства, переходить до цього господарства з моменту його створення і не припиняється зі смертю громадянина, на чиє ім`я видано державний акт. Натомість Головне управління Держгеокадастру у Харківської області своїм наказом від 02.03.2018р. №1108-СГ припинило право користування земельною ділянкою, чим порушило права С(Ф)Г "Поле-С".

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 в позові відмовлено повністю.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що право постійного користування земельною ділянкою нерозривно пов`язано з особою, котрій таке право надано згідно з державним актом на право користування земельною ділянкою, та не може бути передано або автоматично перейти до створених ним юридичних осіб, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що оскільки державний акт на право постійного користування земельною ділянкою надано гр. ОСОБА_3 , СФГ "Поле-С" не має права постійного користування земельною ділянкою, наданої безпосередньо гр. ОСОБА_3 , а тому позовні вимоги в частині визнання за цим господарством відповідного права є необґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02.03.2018р. №1108-СГ, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний наказ прийнято з дотриманням вимог статті 19 Конституції України, Земельного кодексу України, в межах наданих повноважень і у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку зі смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_3 .

Селянське фермерське господарство "Поле-С" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було досліджено всіх наданих сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень доводів та доказів, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що після смерті гр. ОСОБА_3 , якому була надана спірна земельна ділянка на праві постійного користування згідно державного акту на право постійного користування землею, право на земельну ділянку не припинилось. Зазначене випливає з того, що з моменту передачі земельної ділянки до створеного фермером фермерського господарства, як юридичної особи, відбулась заміна землекористувача у відносинах, щодо яких виник спір, а саме, фізична особа - фермер вибув зі спірних правовідносин землекористування, натомість його місце у спірних правовідносин землекористування в силу вимог Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" зайняло створене фермером фермерське господарство, як землекористувач. При цьому засновник юридичної особи та сама юридична особа, тісно пов`язані між собою тим, що є зв`язок між правосуб`єктністю, як фізичної особи та її, як засновника юридичної особи.

Апелянт також наголошує на тому, що його не було позбавлено належного йому Державного акту на право користування землею, а отже невизнання факту належності йому спірної земельної ділянки є фактично "позбавленням" його власності у розумінні ст. 1 Першого протоколу та ця дія, фактично анулює юридичну підставу, на якій виникло первісне право користування на землю, становить втручання в зазначене право. У будь-якому випадку, в контексті цієї справи застосовуються ті самі принципи, незалежно від того, чи становило відповідне втручання "позбавлення власності", чи ні. Зокрема, цей захід повинен бути законним і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами землекористувача (див., серед багатьох інших джерел, зазначене вище рішення у справі "Стреч проти Сполученого Королівства" (Stretch v. the United Kingdom), та справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.09.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства "Поле-С" на рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19; встановлено учасникам провадження у справі строк до 01.10.2019р. для подання відзиву та письмових пояснень щодо апеляційної скарги з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 09.10.2019р.

01.10.2019р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9321), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Селянського фермерського господарства "Поле-С", рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2019р. відкладено розгляд справи на 31.10.2019р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 31.10.2019р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційний скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Богодухівської міської ради народних депутатів XI сесії XXI скликання від 30.10.1992р. "Про надання земельної ділянки для створення селянського (фермерського) господарства гр. ОСОБА_4 " надано гр. ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 19,3га ріллі із земель запасу для ведення селянського фермерського господарства (т.1 а.с.15).

Харківським філіалом Української академії аграрних наук Інституту землеустрою, на підставі укладеного між ним та Харківським відділенням Українського фонду підтримки селянських (фермерських) господарств договору від 16.12.1992р., розроблено Технічний звіт з встановлення меж, підготовки та видачі Державного акту та проведення горизонтальної топографічної (теодолітної) зйомки земельної ділянки, яка відведена громадянину ОСОБА_4 в постійне користування для ведення фермерського господарства на території Богодухівського району Харківської області (т.1 а.с.16-17).

У розділі III вказаного звіту зазначено, що за результатами проведених робіт виготовлений Державний акт на право користування землею масштабу I:5000 за номером 046947 (т.1 а.с.18-19).

Розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації від 19.05.1993р. №237 "Про зміни в Селянському фермерському господарстві "Поле-С" розташованому на території Богодухівської міської ради" прийнято рішення про припинення права користування земельною ділянкою площею 19,3 га гр. ОСОБА_4 для ведення селянського фермерського господарства у зв`язку із відмовою від земельної ділянки та надано гр. ОСОБА_3 вказану земельну ділянку площею 19,3 га в постійне користування для ведення селянського фермерського господарства "Поле-С" (т.1 а.с.20).

На підставі вказаного розпорядження гр. ОСОБА_3 було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №243 (т. 1 а.с. 21).

Згідно з актом передачі від 27.11.2009р. гр. ОСОБА_3 голова та засновник Селянського фермерського господарства "Поле-С" у зв`язку із хворобою та фізичною неможливістю по віку приймати рішення передав своє право здійснювати всі функції засновника, голови правління господарством повністю та приймати будь-які рішення своїй дочці ОСОБА_5 (т.1 а.с.22).

Згідно зі Свідоцтвом про смерть гр. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис за № 05 (т. 1 а.с. 23).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02.03.2018р. №1108-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою" припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 19,3000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., у зв`язку зі смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_3 . Земельну ділянку загальною площею 19,3000 га віднесено до земель запасу (код КВЦПЗ 16.00) державної власності сільськогосподарського призначення на території Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (т. 1 а.с. 25).

25.03.2019р. Селянське фермерське господарство "Поле-С" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (т.1 а.с.4-63), в якій просило суд:

- визнати за С(Ф)Г "Поле-С" право постійного користування земельною ділянкою площею 19,30 га в межах згідно з планом, розташованою на території Богодухівської міської ради, призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею №ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., на підставі розпорядження Богодухівської райдержадміністрації від 19.05.1998 №237;

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 02.03.2018р. №1108-СГ "Про припинення права користування земельною ділянкою" відповідно до змісту якого наказано вважати припиненим право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 19,3000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., у зв`язку зі смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що право користування земельною ділянкою, яку було надано в постійне користування гр. ОСОБА_3 для створення фермерського господарства, переходить до цього господарства з моменту його створення і не припиняється зі смертю громадянина, на чиє ім`я видано державний акт. Натомість Головне управління Держгеокадастру у Харківської області своїм наказом від 02.03.2018р. №1108-СГ припинило право користування земельною ділянкою, чим порушило права С(Ф)Г "Поле-С".

Позивач в якості доказів факту перебування спірної земельної ділянки в його користуванні надав до місцевого господарського суду довідки Відділу Держземагенства у Богодухівському районі Харківської області від 27.01.2015р. №27-07-191/2-15, Відділу Держземагенства у Богодухівському районі Харківської області від 10.02.2013р. №27-20.12-0,4-479/2-16, Відділу Держгеокадастру у Богодухівському районі Харківської області від 08.02.2018р. №27-20-0.23,12-117/104-18, податкові декларації з фіксованого сільськогосподарського податку за 2005, 2006,2012-2013,2017р.р. (т.1 а.с.26-40).

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у даній справі в позові відмовлено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.207-213).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Так, предметом позову у даній справі є визнання за СФГ "Поле-С" права постійного користування земельною ділянкою площею 19,3 га в межах згідно з планом, розташованою на території Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області, призначеної для ведення селянського (фермерського ) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею № ХР-04-00-000926, на підставі розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації від 19.05.1993р. №237 "Про зміни в Селянському фермерському господарстві "Поле-С" розташованому на території Богодухівської міської ради", та визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02.03.2018р. "Про припинення права користування земельною ділянкою" з підстав порушення прав позивача на користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 50 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час надання гр. ОСОБА_3 державного акту на землю (22.06.1993р.) громадянам України, які мають бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

За змістом статті 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Згідно з частиною 5 вказаної норми на ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

За змістом статті 7 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час надання гр. ОСОБА_3 права постійного користування земельною ділянкою (22.06.1993р.) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Частинами 1 та 3 статті 23 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час надання гр. ОСОБА_3 державного акту на землю (22.06.1993р.) передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актуми, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

За змістом статті 9 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" після одержання державного акту на право приватної власності на землю, державного акту на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

Із 01.08.2003р. набрав чинності Закон України від 19.06.2003р. № 973-ІV "Про фермерське господарство", за змістом статті 2 якого відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актуми України.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення фермерського господарства.

За змістом статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина 3 статті 41 Конституції України).

В Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина 1 статті 125 цього Кодексу).

У вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України також наголошено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг: право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинено лише з підстав, передбачених законодавством; права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені ); постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати; земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

Відповідно до статей 13, 14, пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України правовий режим власності та користування землею визначається законами України. Правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 р. у справі № 657/731/14-ц ).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції гр. ОСОБА_3 мав право користуватися земельною ділянкою, наданою на підставі державного акту на право постійного користування землею, а право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення є виключно правом користування особи, якій це право надане, і яке після втрати чинності Законом України "Про селянське (фермерське) господарство" та Земельного кодексу 1990 року не може бути передане іншій особі.

При цьому, судова колегія зауважує, що законодавством України не передбачено автоматичного переходу права постійного користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, після смерті землекористувача до будь-якої фізичної чи юридичної особи, оскільки зазначене вище право особи припиняється з її смертю (аналогічна правова позиція викладена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18.03.2019р. у справі №472/598/16-ц).

Крім того, відповідно до частини 3 статті 407 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.11.2016р. у справі № 657/731/14-ц та від 05.10.2016р. у справі № 6-2329цс16 ).

Єдиним належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа.

Проте, як вбачається з матеріалів справи Селянським фермерським господарством "Поле-С" не було надано документів на підтвердження наявності у фермерського господарства оформленого права постійного користування спірною земельною ділянкою. Натомість належність ОСОБА_3 права постійного користування спірною земельною ділянкою підтверджено Державним актом серії ХР-04-00-000926.

Отже, правовий зв`язок між спірною земельною ділянкою та гр. ОСОБА_3 , безпосередньо якому ділянка надавалась у користування для ведення селянського господарства, припинився внаслідок смерті цього громадянина, і відповідне право користування не перейшло до спадкоємців.

Таким чином, після ІНФОРМАЦІЯ_1 спірна земельна ділянка не могла використовуватись та утримуватись позивачем Селянським фермерським господарством "Поле-С", оскільки підстави для цього відпали внаслідок факту смерті гр. ОСОБА_3 , якому було надано у користування цю землю.

За неведених обставин, з урахуванням приписів законодавства які регулюють спірні правовідносини, а також зважаючи на встановлені господарським судом першої інстанції обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про виключення можливості приналежності Селянському фермерському господарству "Поле-С" на праві постійного користування земельної ділянки, переданої в постійне користування громадянину ОСОБА_3 на підставі відповідного рішення згідно з державним актом на землю.

Наведена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.03.2019р. у справі №922/3312/17.

Судова колегія також враховує, що за змістом статті 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні положення наведено в статті 12 Закону України "Про фермерське господарство".

Проте за Селянським фермерським господарством "Поле-С" право власності чи користування земельною ділянкою зареєстровано не було.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, згідно з положеннями земельного законодавства, набуття права постійного користування земельною ділянкою фермерськими господарствами (для ведення фермерського господарства) не передбачено.

З огляду на викладене, колегії суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникнуло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2019 р. у справі № 912/3219/17.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог СФГ "Поле-С" про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру від 02.03.2018р. №1108-СГ "Про припинення права користування земельною ділянкою", оскільки Головне управління Держгеокадастру прийняло оспорюваний наказ в межах наданих йому повноважень, згідно з положеннями чинного законодавства припинило право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000926 від 19.06.1998р., у зв`язку зі смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_3 .

Водночас, СФГ "Відродження", як юридична особа, не позбавлене права на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у спосіб та у порядку, передбаченому Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Судова колегія зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України No. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Поле-С" залишити без задоволення .

Рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2019р. у справі №922/804/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна