ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.10.2019 Справа № 920/502/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Мудрицької С.Ю.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/502/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" (с. Славгород, Краснопільський район, Сумська область, 42456),

про стягнення 763 701 грн. 23 коп.,

за участю представників сторін:

Від позивача - не з`явився;

Від відповідача - не з`явився;

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 763 701 грн. 23 коп., з яких: 300 553 грн. 53 коп. основного боргу за поставлені мінеральні добрива відповідно до договору поставки мінеральних добрив № 04/05 від 04.05.2018, 67 241 грн. 53 коп. пені, 67 290 грн. 93 коп. 36 % річних, 28 101 грн. 71 коп. інфляційних збитків, 300 553 грн. 53 коп. штрафу, а судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.06.2019 відкрите провадження у справі № 920/502/19 в порядку загального позовного провадження, засідання призначене на 11.07.2019 на 11 год. 00 хв.

04.07.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 5369 від 04.07.2019), в якому визнає суму основного боргу, не заперечує проти стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, просить суд зменшити суму штрафу на 90 %.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 11.07.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання 26.08.2019 на 12 год. 00 хв.

22.07.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 5925 від 22.07.2019), в якій заперечує проти зменшення суми нарахованого штрафу.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 23.07.2019 виправлено описку в п. 2 резолютивної частини ухвали суду від 11.07.2019 у справу № 920/502/19 зазначивши дату проведення судового засідання 27.08.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2019, справа № 920/502/19 передана на розгляд судді Жерьобкіній Є.А.

22.08.2019 позивач подав заяву про уточнення реквізитів, у зв`язку зі зміною банківських рахунків (вх. № 6830 від 22.08.2019).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 27.08.2019 призначене підготовче засідання на 18.09.2019, 11:45; відповідачу наданий строк до 16.09.2019 для подання заперечення відповідно до ст. 167 ПК України.

11.09.2019 позивач подав клопотання (вх. № 7345 від 11.09.2019), в якому просить суд проводити судове засідання 18.09.2019 за відсутності представника позивача, призначити розгляд справи по суті. Позивач підтримує позовні вимоги.

18.09.2019 відповідач подав супровідний лист (вх. № 7616 від 18.09.2019) про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення № 4356 від 27.08.2019 про сплату основного боргу в сумі 300 553 грн 53 коп.

Ухвалою господарського суду сумської області від 18.09.2019 відкладене підготовче засідання на 21.10.2019, 11:30; позивачу запропоновано подати пояснення щодо оплати відповідачем основного боргу згідно з платіжним дорученням № 4356 від 27.08.2019.

Позивач подав клопотання (вх. № 8527 від 21.10.2019), в якому просить суд проводити судове засідання 21.10.2019 за відсутності представника позивача, призначити розгляд справи по суті. Позивач підтримує позовні вимоги, з урахуванням оплати відповідачем основного боргу, що була здійснена після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі, просить суд покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.10.2019 зазначив, що підтримує клопотання про зменшення суми штрафу на 90 %.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.10.2019 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.10.2019, 09:30.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

04.05.2018 між сторонами укладено договір поставки № 04/05 відповідно до умов якого позивач зобов`язується поставити та передати у власність у зумовлені договором строки мінеральні добрива, а відповідач зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість на умовах договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов: несвоєчасне, неповне, неналежне (всупереч положенням договору) виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, якщо такі порушення були допущені під час його дії (п. 10.1. договору).

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. договору, загальна ціна цього договору складається з загальної суми вартості товару, що поставляється згідно всіх видаткових накладних до договору, протягом терміну його дії.

Орієнтовна сума договору становить 320 000,00 грн. Якщо вартість всіх поставок товару за цим договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього договору узгоджена сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято товар протягом строку дії договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата за поставлений товар проводиться покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.3. договору, повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше 31 серпня 2018 року.

Пунктом 4.1. договору визначено, що постачальник поставляє товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних.

Поставка товару у повному обсязі здійснюється у строк до 31 серпня 2018 року.

Доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із сторін цього договору (п. 4.2. договору).

Відповідно до п.4.4 договору, датою поставки товару вважається дата передання товару покупцю, яка зазначена у видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками обох сторін.

Матеріалами справи, зокрема видатковою накладною № РН-0000002 від 11.05.2018, що підписана представниками сторін, підписи скріплені печатками, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 300553 грн 53 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 300553 грн 53 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем та отримання відповідачем товару за договором на загальну суму 300553 грн 53 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема видатковою накладною № РН-0000002 від 11.05.2018.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з платіжним дорученням № 4356 від 27.08.2019, відповідач сплатив основний борг в сумі 300553 грн. 53 коп.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем основного боргу, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутній предмет спору, а тому провадження у справі №920/502/19 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 300 553 грн. 53 коп. основного боргу за поставлені мінеральні добрива, відповідно до договору поставки № 04/05 від 04.05.2018 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судом встановлено факт несвоєчасної оплати відповідачем товару.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 6.5. договору, у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій, 36 % річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані 36 % річних в загальній сумі 67290 грн. 93 коп. а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 28 101 грн 71 коп. за період з 01.09.2018 по 15.04.2019, з урахуванням строків розрахунків, визначених договором, виходячи з суми боргу в розмірі 300553 грн 53 коп.

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком.

Судом встановлено, що позивачем у розрахунку невірно визначено сукупний індекс інфляцій за період з 01.09.2018 по 15.04.2019, при розрахунку взято також індекс інфляцій за серпень 2018 року, хоча прострочення оплати товару виникло з 01.09.2018.

З урахуванням викладеного, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 36% річних в загальній сумі 67290 грн. 93 коп. та інфляційного збільшення суми боргу в загальній сумі 25503 грн 87 коп. (за період з 01.09.2018 по 15.04.2019, сукупний індекс інфляції 1.085). Розрахунки перевірені за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр "ЛІГА", ТОВ "ЛІГА: ЗАКОН", 2019.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2597 грн 84 коп. інфляційного збільшення суми боргу, суд відмовляє за необґрунтованістю розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. договору, при порушенні термінів оплати по цьому договору, покупець сплачує постачальнику: пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що нездійснений своєчасно (заборгованості) за кожен день прострочення; при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти (десяти) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 100 % (сто відсотків) від суми поставленого товару.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором здійснюється без обмеження строку та відповідно до ст. 259 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (три роки) до вимог про стягнення пені, штрафу, процентів/відсотків. Для нарахування штрафних санкцій, передбачених цим договором, не застосовується положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (п. 6.6. договору).

Згідно з поданим розрахунком, позивачем відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 67241 грн 53 коп. за період з 01.09.2018 по 15.04.2019 з урахуванням строків розрахунків, визначених договором, виходячи з суми боргу в розмірі 300553 грн 53 коп., а також штраф в сумі 300 553 грн 53 коп. (100 % вартості від суми поставленого товару).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України, а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Відповідач просить суд зменшити суму штрафу на 90 % до 30053 грн. 35 коп., оскільки розмір останнього, заявлений до стягнення є надмірним; загальна сума штрафних санкції перевищує суми заборгованості, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності договірних відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Стаття 546 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як один із видів забезпечення зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на 90 % від заявленої до стягнення суми - до 30055 грн. 35 коп.

Суд виходить з того, що відповідачем погашено основний борг, позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору. Стягнення на користь позивача суми процентів річних, пені та інфляційного збільшення суми боргу компенсує знецінення несплачених коштів відповідачем.

Зменшення розміру штрафу на 90% суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати товару, задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 67 241 грн. 53 коп. пені та 30 055 грн. 35 коп. штрафу.

З урахуванням п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1, ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що основний борг був сплачений після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі, а також без урахування зменшення штрафу.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" (с. Славгород, Краснопільський район, Сумська область, 42456, ) на користь Фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 67 241 грн. 53 коп. пені, 67 290 грн. 93 коп. 36 % річних, 25503 грн. 87 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 30 055 грн. 35 коп. штрафу, 11 417 грн. 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі № 920/502/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" на користь Фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича 300 553 грн. 53 коп. основного боргу за поставлені мінеральні добрива - закрити.

4. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. ст. 241, 256 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 01.11.2019.

Суддя Є.А. Жерьобкіна