ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 910/550/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

за участю секретаря судового засідання - Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Мусихін П.Е. (за довіреністю від 26.12.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року

у справі №910/550/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ"

про стягнення 64 725, 98 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ" про стягнення заборгованості за договором поставки МГТ -98/18 на загальну суму 64 725,98 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі №910/550/19 позов задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача 64 725,98грн. - суму боргу.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що припинення відповідачем зобов`язань зі сплати 64 725,98 грн. вартості поставленого товару шляхом вчинення одностороннього правочину зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки заборгованість відповідача в розмірі 64 725,98 грн. є зобов`язанням зі сплати вартості поставленого товару за договором, в той час, як нарахована відповідачем заборгованість в розмірі 72 290,74 грн. є неустойкою, нарахованою на підставі п.6.3. договору, що свідчить про неоднорідність вказаних вимог. Зазначив також про те, що хоча ці зобов`язання і випливають з одного договору та є грошовими, проте ці зобов`язання мають різну правову природу, що виключає можливість їх зарахування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ "МГТ БЛЕК СІ" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського міста Києва від 16.04.2019 у справі №910/550/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача та відповідача не є однорідними та мають різну правову природу, що виключає можливість їх зарахування. Також скаржник вказав на те, що позивачем грубо порушено умови постачання товару, а саме: не дотримано визначених сторонами строків постачання товару; не поставлено обумовлену договором та додатковою угодою №2 кількість поставленого товару.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019, відкрито провадження у справі №910/550/19 за апеляційною скаргою ТОВ "МГТ БЛЕК СІ" на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2019 та призначено справу до розгляду на 03.09.2019 року.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні, яке відбулося 22.10.2019, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 159-162).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представника позивача обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.09.2018 між ТОВ "МГТ БЛЕК СІ" ( покупець) та ТОВ "Компанія "Колос України" (постачальник) укладено договір поставки №МГТ-98/18 (далі - договір) (а.с.37)

За умовами вищевказаного договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити жито 3 або 4 класу українського походження врожаю 2018 року (код УКТЗЕД 1002 90 00 00) (далі - товар) на умовах, передбачених даним договором.(п.1.1 договору ).

В подальшому 22.09.2018 року між сторонами було підписано додаткову угоду №2 (а.с.41), в якій сторони погодили викласти пункти 2.1., 3.1., 3.2., 4.1. в новій редакції:

п. 2.1. Кількість товару складає 250 мт +/- 10% за вибором постачальника.

п. 3.1. Валюта договору - гривні України; товар - Жито 3 класу українського походження врожаю 2018 року; кількість 250 мт вартістю 3 833,33 за 1 мт без ПДВ; загальна вартість товару - 1 149 999,00 грн з ПДВ.

п. 3.2. Загальна вартість договору з ПДВ складає 1 149 999,00 грн. в т.ч. ПДВ 191 666,50 грн. Враховуючи можливе відхилення кількості товару на +/- 10% за вибором постачальника, остаточна загальна вартість договору визначається у рахунку-фактурі виставленому на 100% поставленого товару.

п. 4.1. Постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі включно 06.10.2018 на умовах DAT(поставка на термінал) ПрАТ "Херсонський КХП" у редакції Інкотермс 2010, за фактичною адресою: м. Херсон, вул. Порт-елеватор, 5. Право власності на товар переходить до покупця з моменту приймання останнім товару та документів, зазначених у п. 4.3. договору.

01.10.2018 року сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору поставки, якою сторони домовились, що у зв`язку з надходженням товару двома автомобілями, з показниками якості, які не відповідають п.2.2 договору загальна вартість даного товару буде перераховуватися згідно ціни 3 750 грн. без ПДВ за 1 мт., крім того ПДВ - 750 грн. (а.с.42)

На виконання умов договору, що не заперечується сторонами, станом на 11.10.2018 року, продавець здійснив часткову поставку 173,314 т. жита, що відображається в доказах про бухгалтерські операції (а.с.70), не поставивши 76,686т. жита на суму 352755,60 грн. в грошовому еквіваленті.

За неналежне виконання позивачем умов договору, 11.10.2018 року відповідач направив позивачу претензію №11/10/18 (а.с.63), з якої вбачається, що станом на 22.09.2018 року (кінцевий термін поставки) договір в повному обсязі не виконано, тому згідно п.6.3 договору поставки продавець зобов`язаний сплатити 1739,62 грн. пені та 70551,12 грн. штрафу, загалом 72290,74 грн.

З довідки бухгалтерського обліку позивача вбачається, що останнім було поставлено відповідачу за договором товару на суму 787 487,80 грн., а відповідачем оплачено товар на суму 722 761,82 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за договором за фактично поставлений товар становить 64 725,98 грн. (а.с.31)

18.10.2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача акт зарахування зустрічних однорідних вимог, яким в односторонньому порядку припинив свої зобов`язання, що виникли згідно умов договору поставки, шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги за зобов`язаними, зазначеними у п.1 та 2 Акту, у сумі 64 725,98 грн., і таким чином з моменту повідомлення позивача щодо умов зазначеного Акту. (а.с.67-69).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказав на те, що відповідачем безпідставно здійснено проведення взаємного зарахування боргу за поставлений в розмірі 64 725,98 грн. товар в рахунок погашення застосованої неустойки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що припинення відповідачем зобов`язань зі сплати 64 725,98 грн. вартості поставленого товару шляхом вчинення одностороннього правочину зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки заборгованість відповідача в розмірі 64 725,98 грн. є зобов`язанням зі сплати вартості поставленого товару за договором, в той час, як нарахована відповідачем заборгованість в розмірі 72 290,74 грн. є неустойкою (спірною сумою), нарахованою на підставі п.6.3. договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як передбачено статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно вимог ст.526 Цивільного кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з приписами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як свідчать матеріали справи та зазначалось вище, за змістом довідки бухгалтерського обліку позивача, останнім було поставлено відповідачу за договором товару на суму 787 487,80 грн., а відповідачем оплачено товар на суму 722 761,82 грн. (а.с.31) Таким чином, заборгованість відповідача за договором за фактично поставлений товар становить 64 725,98 грн., що неоспорювалось представниками сторін при розгляді справи.

Разом з тим апелянт посилається на те, що позивачем недопоставлено товар в кількості 76,686т. в строк до 06.10.2018.

За умовами п. 6.3. договору за порушення строку поставки товару, визначеного в п. 4.1. цього договору, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару, строк поставки якого було порушено, за кожен день прострочення. Якщо постачальник порушить строк поставки товару більше ніж на 5 календарних днів, окрім пені, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару, строк поставки якого було порушено.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що за порушення строків поставки товару, на підставі п 6.3. договору, відповідачем нараховано позивачу неустойку, а саме: 1 739,62 грн. пені та 70 551,12 грн. штрафу.

У відповідності до п.5.6. договору сторони погодили, що покупець має право припинити свої зобов`язання, що виникли з цього договору, шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги в односторонньому порядку на підставі ч.3 ст. 203 Господарського кодексу України. В частині фінансових взаєморозрахунків, однорідними вимогами для цілей цього пункту є будь-які передбачені чинним законодавством та цим договором грошові вимоги, в тому числі документально підтверджені збитки, штрафні санкції тощо.

Як вже зазначалось, 18.10.2018 відповідачем складено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якого ТОВ "МГТ БЛЕК СІ" (сторона 1) має перед ТОВ "Компанія "Колос України" (сторона 2) непогашене грошове зобов`язання в сумі 64 725,98 грн., яке виникло на підставі договору поставки №МГТ-98/18 від 13.09.2018. Сторона 2 має перед стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 72 290,74 грн, яке виникло у зв`язку з неналежним виконанням договору поставки №МГТ-98/18 від 13.09.2018. Строк виконання вказаних зобов`язань настав. Зазначено, що керуючись п. 5.6. договору та ч.3 ст. 203 Господарського кодексу України, сторона 1 в односторонньому порядку припиняє свої зобов`язання, що виникли згідно умов договору поставки, шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги за зобов`язаннями, зазначеними в цьому акті, у сумі 64 725,98 грн., і таким чином, з моменту повідомлення сторони 2 належним чином, щодо умов цього акта вважатиме: - зобов`язання сторони 1 перед стороною 2, такими, що немає та припинено в повному обсязі; - зобов`язання сторони 2 такими, що припинено частково, залишкова заборгованість сторони 2 перед стороною 1, у зв`язку з не поставкою залишку товару, становить 7 564,76 грн.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо зарахування вимог за договором безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно зі ст. 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).

Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей), реальними та безспірними. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є односторонньою угодою (договором), яка оформляється заявою однієї з сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, та було вірно встановлено судом першої інстанції, заборгованість відповідача в розмірі 64 725,98 грн. є зобов`язанням зі сплати вартості поставленого товару за договором, в той час, як нарахована відповідачем заборгованість в розмірі 72 290,74 грн. є неустойкою, нарахованою на підставі п.6.3. договору.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, згідно частини другої статті 161 ЦК України має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Можливість зменшення штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) передбачена також статтею 233 ГК України. За правилами цієї статті у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Наведене дає підстави для висновку, що нарахована та заявлена до зарахування відповідачем неустойка не володіє ознаками реальності та безспірності зустрічного зобов`язання. Отже відповідне зобов`язання не може бути припинено шляхом зарахування зустрічних вимог як однорідних.

При цьому суд у данному спорі не має підстав для визначення та встановлення обґрунтованого розміру неустойки, що може бути присуджений на користь відповідача, оскільки така вимога не є предметом позову у даній справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з посиланнями відповідача на пункт п.5.6. договору, зазначивши, що його умови не змінюють (і не можуть змінювати) законодавчого врегулювання зарахування зустрічних однорідних з метою припинення зобов`язання, тому припинення відповідачем зобов`язання зі сплати 64 725,98 грн. вартості поставленого товару шляхом вчинення одностороннього правочину зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 64 725,98 грн. вартості поставленого товару, що не заперечується відповідачем, отже судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано було задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/550/19, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ" на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/550/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/550/19 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи № 910/550/19 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 06.11.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко