ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.19 Справа № 917/667/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л.О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплоенерго"

про стягнення суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені,

без участі представників сторін

Обставини справи: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося в суд з позовом до Комунального підприємства "Теплоенерго" про стягнення 6227643,11 грн основного боргу, 912536,65 грн пені, 306325,82 грн 3% річних та 821825,20 грн інфляційних втрат на підставі договору купівлі - продажу природного газу № 8316/1718-БО-24.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання з оплати переданого позивачем у 2017-2018 роках природного газу на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 8316/1718-БО-24 від 01.09.2017 не виконані відповідачем належним чином (своєчасно та у повному обсязі). Відповідно до статей 526, 530, 549, 611, 625, 655 Цивільного кодексу України, статей 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України та умов договору купівлі-продажу відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача суму основного боргу, штрафні санкції у вигляді пені за порушення строків виконання зобов`язань та інфляційні нарахування і три проценти річних за порушення грошового зобов`язання.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 5781 від 04.06.2019) частково визнав суму основного боргу та повідомив про сплату частини боргу. Отже, станом на 03.06.2019 сума основного боргу становила 3204530,82 грн. Також, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення, нарахованих пені, 3% річних та інфляційних на 80%.

Відповідач у письмових поясненнях (вх. № 10349) від 27.09.2019 повідомив про сплату частини основного боргу в сумі 1031390,50 грн та подав копії банківських виписок (а. с. 211-239). Отже сума основного боргу станом на час розгляду справи становить 1991721,79 грн. Також відповідач зазначив, що розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями грудня 2018 року, січня 2019 року та лютого 2019 року здійснений позивачем неправильно проведено подвійне нарахування інфляційних втрат.

Ухвалою від 13.05.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 04.06.2019 - 10:40.

Ухвалою від 10.09.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.10.2019.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Комунальне підприємство «Теплоенерго» (відповідач) уклали договір №8316/1718-БО-24 купівлі-продажу природного газу.

Згідно з пунктом 1.1 зазначеного договору постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 12.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 12891873,73 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018 (копії актів приймання-передачі в матеріалах справи, а. с. 34-43).

Відповідач, порушуючи умови договору, за поставлений природний газ розрахувався несвоєчасно та не в повному обсязі.

В процесі розгляду справи відповідач сплатив частину боргу в розмірі 4235921,32.

Станом на час розгляду справи сума основного боргу відповідача складає 1991721,79 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У пункті 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідач, в порушення умов договору, оплату природного газу в установлений строк не проводив.

Після звернення позивача до суду та порушення провадження у справі відповідач сплатив частково сплатив суму основного боргу в розмірі 4235921,32 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, в частині вимог про стягнення 4235921,32 грн заборгованості предмет спору відсутній, тому суд закриває провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Враховуючи здійснені проплати, у відповідача перед позивачем залишився несплаченим борг у сумі 191721,79 грн, наявність та розмір якого відповідачем не заперечується. Доказів сплати відповідачем позивачу зазначеної суми боргу в добровільному порядку матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 191721,79 грн основного боргу є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу за прострочення строків оплати поставленого природного газу 3% річних в сумі 306325,82 грн (29241,01 грн - 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями грудня 2017 року за період з 26.01.2018 по 27.11.2018, 78206,12 грн - за зобов`язаннями січня 2018 за період з 27.02.2018 по 19.02.2019, 81682,47 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року за період з 26.03.2018 по 13.03.2019, 74681,76 грн - за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26.04.2018 по 13.03.2019, 11663,05 грн за зобов`язаннями травня 2018 року за період з 26.06.2018 по 13.03.2019, 649,27 грн за зобов`язаннями червня 2018 року за період з 26.07.2018 по 13.03.2019, 404,11 грн за зобов`язаннями липня 2018 року за період з 28.08.2018 по 13.03.2019, 980,86 грн - за зобов`язаннями серпня 2018 року за період з 26.09.2018 по 13.03.2019, 120,11 грн за зобов`язаннями вересня 2018 року за період з 26.10.2018 по 13.03.2019) та інфляційних втрат в сумі 821825,20 грн (70151,20 грн - нарахованих за зобов`язаннями грудня 2017 року за період з 01.02.2018 по 30.11.2018, 218935,85 грн - за зобов`язаннями січня 2018 року за період з 01.03.2019 по 28.02.2019, 215430,93 грн - за зобов`язаннями лютого 2018 року за період з 01.04.2018 по 31.01.2019, 190906,31 грн - за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 01.05.2018 по 28.02.2019, 80893,97 грн - за зобов`язаннями квітня 2018 року за період з 01.06.2018 по 28.02.2019, 36781,83 грн - за зобов`язаннями травня 2018 року за період з 01.07.2018 по 28.02.2019, 2570,93 грн - за зобов`язаннями червня 2018 року за період з 01.08.2018 по 28.02.2019, 1866,85 грн - за зобов`язаннями липня 2018 року за період з 01.09.2018 по 28.02.2019, 3893,13 грн - за зобов`язаннями серпня 2018 року за період з 01.10.2019 по 28.02.2019, 394,20 грн - за зобов`язаннями вересня 2018 року за період з 01.11.2018 по 28.02.2019).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Твердження відповідача стосовно подвійного нарахування інфляційних втрат судом відхиляються, як безпідставні.

Вирішуючи питання про стягнення інфляційних втрат, суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на нарахування пені за невиконання покупцем зобов`язань з оплати за газ у визначені строки сторони узгодили в пункті 7.2 договору, в якому передбачили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до яких, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 912536,65 грн.

Відповідач звернувся в суд з клопотанням, в якому просив суд зменшити розмір пені на 80%.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач послався на те, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене з метою задоволення потреб населення, підприємств, організацій, установ та організацій незалежно від форми власності по постачанню гарячої води та теплопостачанню, а також обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж. Природний газ, що постачався за договором використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалася бюджетними організаціями/установами. Здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів, борг яких за одержаний природний газ перед відповідачем складав: 49294876,12 грн за 2018 рік, 68992969,85 грн за І квартал 2019 року. Майновий стан КП «Теплоенерго» є критичним, показники збитків за 2017 рік сягали 784 тис. грн, а у 2018 році - 6719 тис. грн (копії балансу та звітів про фінансові результати в матеріалах справи). Також, відповідач посилається на відсутність вини (умислу) в порушенні виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності щодо безперебійного забезпечення тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та баланс їх інтересів, значний розмір стягнутої суми боргу і значний розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 80%.

Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, зазначене питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, до стягнення підлягає пеня у розмірі 182507,33 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи клопотання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

При розподілі судових витрат суд виходив з наступного.

Матеріали справи №917/667/19 містять платіжне доручення № 7003528 від 15.04.2019 про сплату судового збору в розмірі 124024,96 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що статтею 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 62012,48 грн судового збору (50% від суми обґрунтованих (без урахування зменшення розміру пені) позовних вимог у зв`язку з їх визнанням відповідачем).

Отже, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні в суд з даним позовом, частково покладається на відповідача в сумі 62012,48 грн. Судовий збір в сумі 62012,48 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 129, 130, пунктом 2 частини 1 статті 231, статтями 232, 233, 237, 238 та 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 4235921,32 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» (39617, Полтавська обл. м. Кременчук вул. Софіївська, буд. 68, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 191721,79 грн основного боргу, 306325,82 грн 3% річних, 821825,20 грн інфляційних втрат, 182507,33 грн пені та 62012,48 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, Код ) з Державного бюджету України 62012,48 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 7003528 від 15.04.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/667/19.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.11.2019.

Суддя Д. М. Сірош