ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.19 р. Справа № 917/841/19

За позовною заявою Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, вул. Позена, 1/2, с. Оболонь, Семенівський район, Полтавська область, 38230

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь", вул. Позена, 42, с. Оболонь, Семенівський район, Полтавська область, 38230

про припинення права постійного користування землею, вилучення Державного акту на право постійного користування землею та скасування його державної реєстрації.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Коваленко О.С.

Представники:

від позивача: Третяк В.В. дов. від 30.07.2019 р., Пироженко О.М. посвідчення № 1404 від 21.03.2014 р.

від відповідача: Близнюк І.В., св. № 1408 від 25.06.2014 р.

вільний слухач: ОСОБА_1 .

Обставини справи. Оболонська сільська рада звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь" в якому просить визнати припиненим право постійного користування землею колективного сільськогосподарського підприємства "Оболонське", що посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 001698, який видано колективному сільськогосподарському підприємству "Оболонське" Оболонською сільською радою народних депутатів Семенівського району Полтавської області про надання останньому у постійне користування 787,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для ведення колективного сільського господарства, відповідно до рішення Оболонської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 1995 року № 6, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером № 1 від 17 січня 1996 року, вилучити зазначений Державний акт на право постійного користування землею та скасування його державну реєстрацію.

Ухвалою суду від 29.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

19.06.2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатками, в якому заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх. №6377).

Ухвалою суду від 24.06.2019 р. судом відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

25.06.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №6547) та клопотання (вх. № 6546) про витребування в ПСП "Оболонь" доказів.

Ухвалою суду від 25.06.2019 р. судом за власною ініціативою продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; задоволено клопотання позивача (вх. № 6546) про витребування в ПСП "Оболонь" доказів; відкладено підготовче засідання на 08.08.2019 р.

05.08.2019 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 8185).

Позивачем 08.08.2019 р. подано пояснення по справі (вх. №8330).

В судовому засіданні 08.08.2019 р. по справі № 917/841/18 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 21.08.2019 р., яке не відбулося у зв`язку з відпусткою судді. Розгляд справи призначено на 17.09.2019 р.

Від позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача (вх. № 8657 від 15.08.2019 р.) з додатками.

Відповідачем подано заяву щодо вирішення питання про судові витрати (вх. № 9891 від 17.09.2019 р.) та супровідний лист про долучення до матеріалів справи документів. (вх. № 9892 від 17.09.2019 р.).

В ухвалі суду від 17.09.2019 р. судом вказано, поданий відповідачем доказ (вх. № 9892 від 17.09.2019 р.) не береться до уваги, оскільки він не засвідчений в порядку, встановленому чинним законодавством.

Ухвалою суду від 19.09.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2019 р.

23.09.2019 р. від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи протоколу Оболонської сільської ради № 1 від 19.03.2019 р. (вх. № 10172 від 23.09.2019 р.).

В судовому засіданні 15.10.2019 р. представником відповідача заявлено усне клопотання про надання можливості залучити до матеріалів справи копії судових рішень, які мають значення для вирішення спору по даній справі, однак вказує, що на даний момент у нього відсутня така можливість, оскільки потрібен час для отримання завірених належним чином копій відповідних рішень.

Судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, оскільки останнє не було оформлено письмово та відповідачу було відомо про існування відповідних рішень на стадії проведення підготовчого провадження. Вказане зафіксовано в протоколі судового засідання.

Представником позивача викладено зміст позовних вимог, представником відповідача зміст заперечень.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи докази.

В судовому засіданні 15.10.2019 р. оголошено перерву до 29.10.2019 р.

29.10.2019 р. представникам сторін надано заключне слово, які підтримали свою позицію викладену письмово та озвучену в судових засіданнях.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

Після з"ясування обставин справи та дослідженя доказів, суд встановив, що на підставі рішення Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 27 грудня 1995 року за № 6 Колективному сільськогосподарському підприємству "Оболонське" видано Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ №001698, відповідно до якого підприємству надано у постійне користування 787,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Держаний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 17.01.1996 року (а.с. 16-18 том. 1).

Згідно розпорядження Голови районної державної адміністрації від 08 лютого 2000 року № 49 «Про перереєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб» відповідно до Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року № 740, у зв`язку із зміною назви, організаційної правової форми, форми власності суб`єктів підприємницької діяльності та на основі поданих документів, скасовано державну реєстрацію Колективного сільськогосподарського підприємства "Оболонське" (надалі КСП "Оболонське") шляхом перереєстрації його в Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь" (надалі ПСП "Оболонь") (а.с. 33 том. 1).

Розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 11 квітня 2000 року №125 "Про внесення доповнень до статутів ПСП "Оболонь", ПОП імені Чапаева, відповідно до Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №740 та на підставі поданих документів, доповнено розділ Загальні положення Статуту ПСП "Оболонь" такого змісту: підприємство ПСП "Оболонь" є правонаступником КСП "Оболонське" (а.с. 34 том. 1).

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що реорганізація КСП "Оболонське" шляхом перетворення на ПСП "Оболонь", із скасуванням державної реєстрації КСП "Оболонське", є припиненням діяльності останнього, та відповідно фактом для припинення права ПСП "Оболонь" на користування земельною ділянкою, що була надана згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ №001698.

Факт припинення КСП "Оболонське" підтверджується також листом сектору державної реєстрації Семенівської райдержадміністрації Полтавської області від 07.12.2018 року за вих. №01-11/63 згідно якого у зв`язку з припиненням юридичної особи КСП "Оболонське" до 01 липня 2004 року, відомості про останнє у Єдиному державному реєстрі запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, - відсутні. Також відсутня у архіві реєстраційних справ і реєстраційна справа у паперовому вигляді юридичної особи КСП "Оболонське" (а.с. 36 том 1).

Державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою ПСП "Оболонь" у встановленому законом порядку не оформило, не провело реєстрацію змін землекористувача із КСП "Оболонське" на ПСП "Оболонь", а тому не має права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідач ПСП "Оболонь" з часу його державної реєстрації, як суб`єкта господарської діяльності та правонаступництва щодо права постійного користування землею 787,5 га, яке належало КСП "Оболонське", тобто з 2000 року не сплачувало плату на землю у вигляді земельного податку, що визначається як систематична несплата, у розумінні положень п. «д» статті 141 ЗК України, що є підставою для припинення його права постійного користування земельною ділянкою 787,5 га., наданою згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 001698.

Відповідно до інформації відділу у Семенівському районі Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області від 26.04.2019 року, наданої на запит представника позивача Оболонської сільської ради, у відділі відсутня інформація щодо використання відповідачем ПСП "Оболонь", починаючи з 2000 року по даний час, відображених в Державному акті на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №001698 земельних ділянок, крім наявності часткової інформації щодо земельної ділянки площею 433,9 га на частину якої, площею 114 га (пасовища), наявний договір оренди землі укладений між Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області та відповідачем ПСП "Оболонь", який зареєстрований у відділі Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області від 31.05.2011 року за № 0286.

Відповідно до зазначеної інформації відділу у Семенівському районі Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області, із земель колективної власності були сформовані земельні ділянки, які в подальшому були передані ПСП «Оболонь» в користування на умовах оренди, а саме, земельні ділянки площею: 495,5 га, 38,2213 га, 15,9072 га, 33,0713 га, 20,4772 га, 25,4296 га. (а.с. 40 том. 1).

Відповідач в свою чергу стверджує, що право постійного користування не було припинено внаслідок перереєстрації КСП "Оболонське" в Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь".

Відповідно до приписів статті 27 ЗК України від 18.12.1990 року, які діяли на момент перереєстрації КСП "Оболонське", право користування земельною ділянкою припиняється, у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського і господарства).

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частини третьої цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

В свою чергу, стаття 37 Цивільного кодексу Української РСР (діючий на той час) встановлювала, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Діюче на той час законодавство передбачало, що юридична особа припинялася лише у випадках ліквідації або у разі злиття, поділу або приєднання. Перетворення підприємства або зміна його організаційно-правової формине тягло за собою його припинення, оскільки не було реорганізовано або ліквідовано в розумінні статті 37 ЦК УРСР.

Відповідно до частини 7 статті 34 чинного на той час Закону України "Про підприємства в Україні" при перетворені одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права та обов`язки колишнього підприємства.

В той же час Земельний кодекс України від 18.12.1990 р. не містив обмежень щодо кола підприємств, установ, організацій певної форми власності та/або статусу, в постійному користуванні яких можуть перебувати земельні ділянки.

Таким чином, перетворення юридичної особи не вважається її припиненням. Ця позиція відображена, зокрема, у Постанові ВГСУ від 24.07.2012 р. у справі №13/5009/6207/11- 33/5009/6207/11.

ПСП "Оболонь" створене шляхом перереєстрації КСП "Оболонське" в ПСП "Оболонь", а отже до ПСП "Оболонь" перейшли права та обов`язки згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ №001698, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 17.01.1996 року.

Також відповідач вказує, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, зберігається за юридичними особами які отримали це право за час дії Земельного кодексу 1992 року, і може бути припинене лише з підстав, передбачених чинним Земельним кодексом України (ст. 141), перелік яких є вичерпним. Чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції ЗК України. Відтак, у господарюючих суб`єктів, які користуються земельними ділянками на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, чітко не встановлений законом обов`язок та строк вчинення дій, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідної процедури (постанова ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 907/916/17).

Отже, на думку відповідача, первісно набуте КСП "Оболонське" право на земельну ділянку зберігається і не потребує переоформлення правовстановлюючих документів у зв`язку з перереєстрацією його в Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь".

Стосовно тверджень позивача щодо систематичної несплати земельного податку, відповідач вказує, що позивачем не дотримано вимог статті 144 ЗК України, а відтак відсутні правові підстави для припинення права постійного користування землею КСП "Оболонське".

При прийняті рішення судом враховано наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Норми статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 27 грудня 1995 року за № 6 Колективному сільськогосподарському підприємству "Оболонське" видано Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ №001698, відповідно до якого підприємству надано у постійне користування 787,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Держаний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 17.01.1996 року (а.с. 16-18 том. 1).

Згідно розпорядження Голови районної державної адміністрації від 08 лютого 2000 року № 49 «Про перереєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб» відповідно до Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року № 740, у зв`язку із зміною назви, організаційної правової форми, форми власності суб`єктів підприємницької діяльності та на основі поданих документів, скасовано державну реєстрацію Колективного сільськогосподарського підприємства "Оболонське" (надалі КСП "Оболонське") шляхом перереєстрації його в Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь" (надалі ПСП "Оболонь") (а.с. 33 том. 1).

Розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 11 квітня 2000 року №125 "Про внесення доповнень до статутів ПСП "Оболонь", ПОП імені Чапаєва, відповідно до Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №740 та на підставі поданих документів, доповнено розділ Загальні положення Статуту ПСП "Оболонь" такого змісту: підприємство ПСП "Оболонь" є правонаступником КСП "Оболонське" (а.с. 34 том. 1).

Згідно інформації наданої ГУ Держгеокадастру (а.с.40 том 1) реєстрацію змін землекористувача згідно Державного акту на право постійного користування проведено не було.

У відділі відсутні інформація щодо використання ПСП "Оболонь" після 08.02.2000 року по даний час відображених в Державному акті серії ІІ-ПЛ № 001698 земельних ділянок.

Чинне законодавство України не містить норм, які б передбачали можливість правонаступництва саме в земельних правовідносинах і не регулює заміну землекористувача, а розповсюджується на право юридичної особи на переоформлення права постійного користування при його наявності, або на оформлення права користування у встановленому чинним законодавством порядку без визначення конкретних строків такого оформлення. У даному випадку відповідач не є підприємством, установою, організацією, які належать до державної або комунальної власності, а відповідно може набути земельну ділянку у користування на умовах оренди і які мають переважні права на належне оформлення правовідносин з власником землі.

За приписами статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази сплати ПСП "Оболонь" земельного податку за земельну ділянку згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 001698.

Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Оболонської сільської ради Семенівського району від 16.05.2019 р. № 295 (а.с. 37 том 1) від ПСП "Оболонь" з 2000 р. по даний час кошти від сплати земельного податку на розрахунковий рахунок сільської ради не надходили.

Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі.

Відповідно до п.п 14.1.7.2. Податкового Кодексу України земельний податок -обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з п.п. 287.1 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Статтею 141 Земельного кодексу України встановлено перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. г, д ч. 1 статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою, є: г) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Пунктом 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики розгляду справ, що виникають із земельних відносин від 17.05.2011 №6 судам роз`яснено, що право постійного користування є безстроковим і може бути припинено лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Несплата відповідачем земельного податку мала місце протягом тривалого періоду, що є систематичною несплатою і відповідно до вимог статті 141 Земельного кодексу України є однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідачем не спростовані обставини викладені у позовній заяві, доказів протилежного суду не надано, а відтак вимога позивача про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 787,5 га є обґрунтованою.

Згідно статті 23 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час видачі акту) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право постійного користування на землю за правовою природою є лише документом, який посвідчує набуття відповідного права за рішенням компетентного органу і залежний від правомірних або неправомірних дій цієї особи, які можуть бути припинені в передбаченому законом порядку.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р., державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є похідним від права на постійне користування земельною ділянкою, тому наслідком припинення права користування є скасування Державного акту.

Вимога позивача про вилучення Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ №001698, відповідно до якого підприємству надано у постійне користування 787,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування є необґрунтованою, оскільки позивачем не визначено порядок, умови та особу на користь якої необхідно провести вилучення.

Крім того, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності у даній справі (заперечення а.с. 1-4 том. 2).

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Частиною третьою статті 267 зазначеного Кодексу передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, як це визначено частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 1350-СГ від 26.02.2018 р. (а.с. 27 том. 2), відповідно до статей 151, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 р. №60 "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", Положення про Головне управління .Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 р. № 308 та враховуючи рішення третьої позачергової сесії сьомого скликання об`єднаної територіальної громади Оболонської сільської ради від 09.02.2018 року № 1, клопотання Оболонської сільської ради від 09.02.2018 № 87, було передано Оболонській сільській об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2936,4587 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Оболонської сільської об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області, згідно акта приймання-передачі (а.с. 28-31 том 2).

Відтак суд вважає що даний позов подано позивачем в межах строку, визначеного статтею 256 Цивільного кодексу України.

Також суд зазначає, що предметом дослідження у даній справі є встановлення наявності чи відсутності правових підстав визнання припинення права постійного користування землею ПСП "Оболонь" на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 001698.

У відповідності до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розміри ставок судового збору встановлено пунктом 2 статті 4 вказаного Закону, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відтак, за подання даної позовної заяви до суду позивачем необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 5 763,00 грн., як за три вимоги немайнового характеру.

До матеріалів позову додано платіжне доручення № 550 від 16.05.2019 р., що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1921,00 грн., тобто як за одну вимогу немайнового характеру, що суперечить викладеному вище.

З врахуванням вказаного та відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір за розгляд даної справи покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим право постійного користування землею колективного сільськогосподарського підприємства "Оболонське", що посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 001698, який видано колективному сільськогосподарському підприємству "Оболонське" Оболонською сільською радою народних депутатів Семенівського району Полтавської області про надання останньому у постійне користування 787,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для ведення колективного сільського господарства, відповідно до рішення Оболонської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 1995 року № 6, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером № 1 від 17 січня 1996 року.

3. Скасувати державну реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 001698, який видано колективному сільськогосподарському підприємству "Оболонське" Оболонською сільською радою народних депутатів Семенівського району Полтавської області, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером № 1 від 17 січня 1996 року.

4. В іншій частині позову - відмовити.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь" (вул. Позена, 42, с. Оболонь, Семенівський район, Полтавська область, 38230, ) в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 3 842.00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Згідно частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08.11.2019 р.

Суддя С.В. Погрібна