ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 906/143/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Верхацький І.В. -адвокат (довіреність від 17.05.2019 №14-193),

відповідача - комунального підприємства «Малинтеплоенерго» - не з`явився,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Житомирської області від 18.04.2019 (суддя Соловей Л.А.)

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 (колегія суддів: Петухов М.Г. (головуючий), Маціщук А.В., Розізнана І.В.)

зі справи № 906/143/19

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»)

до комунального підприємства «Малинтеплоенерго» (далі - КП «Малинтеплоенерго»)

про стягнення 1 287 114,58 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до КП «Малинтеплоенерго» про стягнення 1 287 114,58 грн. заборгованості (з них: 619 744,34 грн. основного боргу, 288 866,58 грн. пені, 57 071,13 грн. - 3% річних та 321 432,53 грн. інфляційних втрат), у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 27.11.2014 № 1105/15-БО-10 купівлі-продажу природного газу в частині оплати вартості отриманого товару.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.04.2019 зі справи № 906/143/19, яке залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019, позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 619 744,34 грн. основного боргу, 155 231,26 грн. пені, 48 853,25 грн. - 3% річних, 206 725,99 грн. інфляційних втрат та 15 458,32 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновків про доведеність позивачем порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині строків оплати придбаного природного газу.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 8 217,88 грн., інфляційних втрат у сумі 114 706,54 грн. та пені в сумі 133 635,32 грн., суди попередніх судових інстанцій застосували до спірних правовідносин приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який передбачає списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові рішення попередніх інстанцій зі справи скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 3% річних в сумі 8217,88 грн., інфляційних втрат у розмірі 114 706,54 грн. та пені в сумі 133 635,32 грн.; ухвалити нове рішення про задоволення позову у вказаній частині.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставами для скасування судових рішень попередніх інстанцій скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.

На думку скаржника, судами неправомірно застосовано норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин, оскільки, виходячи з аналізу статей 1-3 вказаного Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості, зокрема і списання заборгованості, є теплопостачальні і теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Проте, матеріали справи не містять доказів включення відповідача до такого реєстру, тому застосування судами до спірних правовідносин приписів частини третьої статті 7 наведеного Закону є неправомірним.

Судами не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

27.11.2014 АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Малинтеплоенерго» (покупець) укладено договір № 1105/15-БО-10 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

За умовами пункту 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 579 тис. куб.м, у тому числі, по визначених місяцях кварталів.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ±5%(плюс/мінус п`ять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з пунктом 2.1 цього договору планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (підпункти 2.1.1, 2.1.2 пункту 2.1 Договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3, 3.4 Договору).

Розділом 5 Договору сторонами визначена ціна газу.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом (пункт 5.1 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

В подальшому, додатковими угодами до Договору сторонами вносилися зміни до умов Договору щодо ціни газу, порядку зарахування коштів та внесення змін до Договору.

На виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 1 293 865,16 грн. (за січень-грудень 2015 року), що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач в порушення умов Договору здійснив частковий розрахунок за поставлений природний газ на суму 674 120,82 грн., що підтверджується бухгалтерською випискою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.01.2014 по 28.02.2018.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, в останнього утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений природний газ за Договором в сумі 619 744,34 грн.

Позивачем нараховані на суму основного боргу 288 866,58 грн. пені, 57 071,13 грн. - 3% річних, 321 432,53 грн. інфляційних втрат.

Судами попередніх інстанцій також встановлено що:

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № одним із видів економічної діяльності відповідача (код КВЕД 35.30) - є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Отже, відповідач є суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана, в тому числі, з виробництвом теплової енергії.

Станом на 30.11.2016 заборгованість за поставлений позивачем природний газ згідно з Договором, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась бюджетними установами та організаціями (пункт 1.2 Договору) сплачена відповідачем частково на суму 674 120,82грн.

Тобто, до дня набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за природний газ, отриманий на виконанням умов Договору.

З урахуванням приписів частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка погашена до 30.11.2016, неустойка (штраф, пеня), проценти річних, інфляційні нарахування не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню.

4. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Цивільний кодекс України (далі - ЦК України):

стаття 509:

- зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;

стаття 525:

- одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

стаття 526:

- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

стаття 610:

- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);

пункт 3 частини першої статті 611:

- у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки;

стаття 625:

- боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський кодекс України:

стаття 193:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом;

стаття 230:

- штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»:

стаття 1:

- заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

стаття 2:

- дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії;

частина третя статті 7:

- на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України):

частини перша-третя статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог;

частина перша статті 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

частина перша статті 77:

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

частини перша та друга статті 300:

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 287 114,58 грн. заборгованості (з них: 619 744,34 грн. основного боргу, 288 866,58 грн. пені, 57 071,13 грн. - 3% річних та 321 432,53 грн. інфляційних втрат), у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині оплати вартості отриманого товару.

Позов у справі задоволено судами попередніх інстанцій частково, а саме, з відповідача на користь позивача стягнуто 619 744,34 грн. основного боргу, 155 231,26 грн. пені, 48 853,25 грн. - 3% річних, 206 725,99 грн. інфляційних втрат та 15 458,32 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Предметом касаційного оскарження стала правомірність відмови судами попередніх інстанцій у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 3% річних в сумі 8 217,88 грн., інфляційних втрат в сумі 114 706,54 грн. та пені в сумі 133 635,32 грн.

Судові рішення попередніх інстанцій в частині стягнення з відповідача на користь позивача 619 744,34 грн. основного боргу, 155 231,26 грн. пені, 48 853,25 грн. - 3% річних, 206 725,99 грн. інфляційних втрат та 15 458,32 грн. судового збору жодною із сторін спору не оскаржуються.

Відповідно до приписів статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, частина третя статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії і передбачає можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі № 926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі № 914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 25.07.2019 № 916/2278/18.

З огляду на зазначені положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та встановивши, що відповідачем отриманий від позивача природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась бюджетними установами та організаціями; видами діяльності відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; відповідач є суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана, в тому числі, з виробництвом теплової енергії; відповідач належить до підприємств, на відносини із врегулювання заборгованості яких поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»; погашення більшої частини заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ за Договором було здійснено до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», - суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткову відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до положень названого Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягали списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на викладене, Суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 8217,88 грн., інфляційних втрат у сумі 114 706,54 грн. та пені в сумі 133 635,32 грн., які нараховані на заборгованість, що погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016).

Доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій порушені приписи статей 73, 74, 77 ГПК України, оскільки розглянуто справу без дослідження всіх істотних обставин справи та при недоведеності обставин справи, не знайшли свого підтвердження у розгляді касаційної скарги АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Суд відхиляє аргументи скаржника про неврахування судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень судової практики Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема у справі № 908/3211/16, оскільки cкаржник у касаційній скарзі не враховував дійсного змісту постанови суду у наведеній справі, а лише довільно, на власний розсуд виокремив та навів частину тексту постанови. Так, в зазначеній постанові зі справи № 908/3211/16 Суд вказав про те, що нормою частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім цього вказаною нормою не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 відхиляються з тих підстав, що висновок щодо застосування норм права у вказаній постанові по суті не відрізняється від висновку у даній справі № 906/143/19.

Таким чином, твердження скаржника про відсутність у судів попередніх інстанцій підстав для застосування до спірних правовідносин положень «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» через невключення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, не ґрунтуються на нормах законодавства.

Що ж стосується практики Вищого господарського Суду України, на яку посилався в касаційній скарзі скаржник, то правові висновки і позиції Вищого господарського суду України не є джерелом права, отже не є обов`язковими до застосування.

Таким чином, суд касаційної інстанції перевірив доводи касаційної скарги скаржника на предмет законності оскаржуваних судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, "Нєлюбін проти Російської Федерації" від 02.11.2006) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цій справі судом касаційної інстанції не виявлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою, АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не спростувало наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довело неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих судових рішень зі справи.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій зі справи - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 18.04.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 зі справи № 906/143/19 залишити без змін, а касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова