ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Справа № 903/390/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 серпня 2019 року в справі № 903/390/18 (суддя - Кравчук А.М.) за заявою Волинської обласної спілки споживчих товариств про зміну способу та порядку виконання судового рішення

час та місце ухвалення: 29 серпня 2019 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; вступна і резолютивна частина проголошена о 15:25 год; повний текст ухвали складено 30 серпня 2019 року

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств

до Луцької міської ради

третя особа, на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Комунального підприємства Луцькі ринки

про визнання недійсним та скасування рішень

за участю представників сторін:

від Позивача - не прибув;

від Відповідача - не прибув;

від Третьої особи - не прибув

ВСТАНОВИВ:

Волинська обласна спілка споживчих товариств (надалі Позивач) звернулась в Господарський суд Волинської області із заявою про зміну способу та порядку виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду в справі № 903/390/18 за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до Луцької міської ради (надалі Відповідач; за участю третьої особи, на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунального підприємства «Луцькі ринки» (надалі Третя особа)) про визнання недійсним та скасування рішень.

Позивач в своїй заяві посилається на те, що йому повернули наказ суду без виконання, оскільки у Відповідача відсутні відкриті рахунки в Управлінні Державної казначейської служби України в м. Луцьку Волинської області. Управлінням Державної казначейської служби України у м. Луцьку листом було повідомлено Позивача, що для здійснення повноважень місцевого самоврядування Відповідачем створений Виконавчий комітет Відповідача, який є окремою юридичною особою має відкриті рахунки в управлінні Казначейства, та казначейське обслуговування якого здійснюється з урахуванням статтей 43, 78 Бюджетного кодексу України. Позивач звернувся із листом до заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень про прийняття на виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області від 11 лютого 219 року у справі № 903/390/18 про стягнення з Відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 3 524 грн.. Виконавчим органом було повідомлено Позивача про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, посилаючись на частину 2 статтю 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29 серпня 2019 року було відмовлено в задоволенні заяви Позивача про зміну порядку та способу виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року по справі № 903/390/18.

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що Виконавчий комітет Відповідача та Відповідач є двома окремими юридичними особами.

Виконавчий комітет Відповідача є юридичною особою, яка має гербову печатку, реєстраційний та особовий рахунки в органах казначейства, а також свій код ЄДРПОУ, відтак, стягнення відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року саме з Виконавчого комітету Відповідача, а не з Відповідача, буде суперечити вказаній постанові. Крім того, звертаючись із вказаною заявою Позивач фактично просив лише замінити боржника, не вказавши нових заходів для реалізації рішення суду, передбачених законодавством (наприклад видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової), виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості).

Враховуючи зазначене місцевий господарський суд прийшов до висновку про неможливість зміни по суті постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року, та про відмову у задоволенні заяви Позивача про зміну порядку і способу виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просив ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву Позивача задоволити та встановити новий порядок та спосіб виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема, виходив з того, що Позивач звернувся з заявою до Органу виконавчої служби у Волинській області про прийняття до виконання наказу суду від 21 лютого 2019 року по справі №903/390/18-1. Орган виконавчої служби у Волинській області повідомленням №04-35/3999 від 16 липня 2019 року повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Звертаючись із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду Позивач просить суд змінити порядок виконання судового рішення шляхом стягнення заборгованості бюджету Відповідача на користь Позивача 3 524 грн. витрат по сплаті судового збору з розпорядника бюджетних коштів Виконавчого комітету Відповідача. Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу Позивач звертає увагу суду на те, що на даний час виконання рішення суду в частині відшкодування витрат по сплаті судового збору є неможливим, а вищезазначений порядок забезпечить реальне виконання рішення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження в справі № 903/390/18 за апеляційною скаргою Позивача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року призначено справу №903/390/18 до розгляду на 31 жовтня 2019 року об 14:00 год.

В судове засідання від 31 жовтня 2019 року представники Позивача, Відповідача та Третьої особи не з`явилися.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представників Позивача, Відповідача та Третьої особи, за наявними в матеріалах справи доказами, тим більше з огляду на закінчення стоку розгляду апеляційної скарги та зважаючи на те, що в матеріалах справи є апеляційна скарга Позивача в котрій висвітлена його позиція з приводу винесеного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, Північно західного апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 7 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року, визнано недійсним та скасовано рішення Відповідача від 30 травня 2018 року № 42/79 "Про припинення договору оренди землі" від 20 лютого 2009 року, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14 вересня 2009 року за № 60 з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Волинською обласною спілкою споживчих товариств, шляхом його розірвання в односторонньому порядку зі змінами, внесеними згідно з рішенням Відповідача № 42/80 від 6 червня 2018 року "Про внесення змін до рішення місцевої ради № 42/79 Про припинення договору оренди землі від 20 лютого 2009 року", зареєстрованого у Державному реєстрі земель 14 вересня 2009 року № 68, з усіма доповненнями та змінами, укладеного з Позивачем, шляхом його розірвання в односторонньому порядку та рішення Відповідача від 5 червня 2018 року № 42/81 Про надання КП Луцькі ринки в постійне користування земельної ділянки для обслуговування ринку Завокзальний на вул. Карпенка-Карого, 1. Водночас даним рішенням стягнуто з Відповідача в користь Позивача витрат по судовому збору в сумі 3 524 грн.

На виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року видано наказ від 21 лютого 2019 року №903/390/18-1 про стягнення з Відповідача в користь Позивача витрат по судовому збору в розмірі 3 524 грн.

Листом від 27 червня 2019 року №03-15-06/984 Управління державної казначейської служби України у м.Луцьку Волинської області повернуло без виконання наказ суду від 21 лютого 2019 року №903/390/18-1, у зв`язку з відсутністю рахунків Відповідача, відкритих в УДКСУ м.Луцька Волинської області та відповідно законних підстав для безспірного списання коштів місцевого бюджету.

12 липня 2019 року Позивач звернувсь з заявою до Управління відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби у Волинській області про прийняття до виконання наказу суду від 21 лютого 2019 року №903/390/18-1.

Управління відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби у Волинській області, своїм повідомленням №04-35/3999 від 16 липня 2019 року, повернуло виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Позивач звернувся до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення покликаючись на те, що у Відповідача відсутні відкриті рахунки в Управлінні Державної казначейської служби України в м. Луцьку Волинської області, а відтак Позивач не може виконати рішення суду. З огляду на вказане Позивач просив змінити порядок виконання судового рішення шляхом стягнення заборгованості бюджету боржника Відповідача на користь Позивача 3 524 грн витрат по сплаті судового збору з розпорядника бюджетних коштів Виконавчого комітету Відповідача.

Відповідно до частин 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, в тому числі за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду або його зміну може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Водночас, згідно частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Суд констатує, що предметом судового розгляду в даній справі є заява Позивача про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

При цьому Позивач обгрунтовуючи вказану заяву посилається на те, що на даний час виконання рішення суду в частині відшкодування витрат по судовому збору є неможливим, а вищезазначений порядок забезпечить реальне виконання рішення суду.

Проте заява Позивача про зміну способу та порядку виконання рішення суду за своєю правовою природою (у розумінні положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України) не є заявою про зміну порядку виконання рішення суду, а по своїй суті є заявою про заміну сторони боржника - Відповідача на Виконавчий комітет Відповідача на стадії виконання рішення суду.

Суд наголошує, що Відповідачем та боржником у даній справі є саме Луцька міська рада, а Виконавчий комітет Відповідача не був учасником даної справи і щодо нього Позивачем не заявлялись жодні позовні вимоги. При цьому дані особи, є різними юридичними особами і мають різні коди ЄДРПОУ.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

В силу частини 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування», виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Виконавчий комітет Відповідача та Відповідач є двома окремими юридичними особами.

Виконавчий комітет Відповідача є юридичною особою, яка має гербову печатку, реєстраційний та особовий рахунки в органах казначейства, а також свій код ЄДРПОУ, відтак, стягнення відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року саме з Виконавчого комітету Відповідача, а не з Відповідача, буде суперечити вказаній постанові.

Крім того, звертаючись із вказаною заявою Позивач фактично просив лише замінити боржника, не вказавши нових заходів для реалізації рішення суду (міг би подати заяву про звернення стягнення на майно боржника в розмірі зазначеної суми судового збору), передбачених законодавством (наприклад видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової), виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості).

При цьому, колегія суддів констатує, що примусове виконання обов`язку в натурі застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов`язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов`язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором. Таку позицію наведено у висновках Верховного Суду України про практику застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України.

Одночасно, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, як спосіб захисту цивільних прав, підлягає застосуванню у випадку, якщо певним законодавчим актом чи договором передбачено обов`язок учасника господарських правовідносин виконати певну дію на користь іншої особи, яку у добровільному порядку виконано не було.

Позивач звертаючись до суду з позовною заявою просив суд, зокрема, визнати недійсним та скасувати рішення.

При цьому, Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначив предмет та підстави позову, з урахуванням яких судом і було прийнято рішення у справі.

Водночас, колегія суддів констатує, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті та його сторін.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 році у справі № 6-1829цс15, постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 904/1478/15.

Відтак, з урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, встановлення порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, на переконання колегія суддів повинно відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

Як вже вказувалося вище в даній постанові, колегія суду приходить до висновку, що заява Відповідача (стягувача по виконавчому провадженні) про зміну способу та порядку рішення суду є зміною боржника-сторони виконавчого провадження, однак не є зміною способу виконання рішення суду.

Таким чином, правовою підставою для зміни порядку виконання судового рішення є встановлений судом факт неможливості його виконання, у відповідності до визначеного способу захисту, у резолютивній частині відповідного рішення.

Враховуючи усе вищеописане в даній судовій постанові, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні заяви Позивача про зміну порядку та способу виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року по справі № 903/390/18, шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача 3 524 грн витрат по судовому збору з розпорядника бюджетних коштів - Виконавчого комітету Відповідача.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.

В той же час, дане (відмова в задоволенні заяви) вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорювану ухвалу без змін з огляду на її законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північнозахідним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даної ухвали (в розумінні частини 4 статті 269 ГПК України).

Разом з тим суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Позивача.

Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 ГПК України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.

Керуючись статтями 129, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 серпня 2019 року в справі № 903/390/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 серпня 2019 року в справі № 903/390/18 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Матеріали оскарження та справу № 903/390/18 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 4 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.