ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2799/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Куліковій А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа
до 3 - я особа, яка не Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", м. Харків заявляє самостійних вмимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізична особа ОСОБА_1 , м. Харків
про стягнення 50 000,00 грн.
без участі представників

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Титан" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (надалі - Відповідач) страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., а також суми судового збору.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо страхового відшкодування, з посиланням на Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.08.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2799/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідачем надано відзив (вх. № 22370 від 18.09.2019 р.) у якому з позовом ТОВ Титан про стягнення 50 000,00 грн. та викладеними доводами Позивача не погоджується обґрунтовуючи тим, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс АМ/3984446 (надалі за текстом - Поліс) від 29.04.2018 був укладено саме між AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» та громадянином ОСОБА_2 , згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

НОМЕР_3 на момент ДТП, яке відбулося 26.07.2018р. на перехресті вул. Валентинівська - вул. Гв. Широнінців, між автомобілем «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 був водій ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки автомобілем «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 , а не особа, яка ввезла даний транспорт на територію України, відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного Кодексу України, то цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не може вважатись такою, що була застрахована за Полісом.

Відповідач зазначає, що на момент ДТП зазначений автомобіль знаходився в митному режимі тимчасового ввезення, де посилається на лист в.о. начальника Харківської митниці Державної фіскальної служби України від 09.11.2018 року щодо перетину митного кордону України транспортним засобом «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , зазначений транспортний засіб був ввезений на митну територію України 11.04.2018 у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування громадянином Марокко НОМЕР_6 .

Від представника третьої особи, письмових пояснень щодо заявленого позову не надійшло. Підтвердження отримання ухвали суду від 30.08.2019р. є відмітка щодо вручення 09.09.2019р. особисто ОСОБА_1 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

26.07.2018 р. в м. Харкові, на перехресті вул. Валентинівська вул. Гв. Широнінців сталася ДТП за участю ТЗ «MAZDA 6» р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та ТЗ «HYUNDAI TUCSON» р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби учасників зазнали механічних ушкоджень.

Маючи згоду щодо обставин скоєння ДТП, водії транспортних засобів прийняли рішення здійснити передбачене п.33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. (далі Закону № 1961-IV) право та спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), з якої вбачається, що винним у ДТП є водій ТЗ «MAZDA 6» р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «MAZDA 6» р.н. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» відповідно до полісу № АМ/3984446, дійсного на день настання ДТП, що підтверджується ввитягом з ЦБД МТСБУ.

30.07.2018 р. ТОВ «ТИТАН» подав до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» Заяву (повідомлення) про ДТП та інші документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування, де листом від 13.11.2018 р. вих № 13-11/1 останній повідомив ТОВ «ТИТАН» про відмову у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що «оскільки на момент ДТП автомобілем «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_1 , а не особа, яка ввезла його на територію України, то цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 не може вважатися такою, що була застрахована за Полісом».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Розділом І Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників транспортних засобів» у якому визначені загальні положення визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, то на території України застосовуються правила міжнародного договору. (ст. 2 Закону)

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності викладеної у с. 3 Закону є обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

До ст. 4 та ст. 5 Закону віднесені, як суб`єкти так об`єкти обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та умови відшкодування шкоди, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. А об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п.1.4. Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

У відзиві Відповідач заперечує проти задоволення позову стосовно відмови у виплаті страхового відшкодування з посилається на ч. 4 ст. 380 Митного Кодексу України та в розумінні п.1.4. Закону, що особа, яка ввезла на митну територію України транспортний засіб і застрахували його, не має права передавати його у користування іншим особам, а отже не може вважатися такою, відповідальність якої застрахована.

Суд зазначає, що таке твердження не може бути прийняте судом, як належне обґрунтування своїх доводів, з наступних підстав.

Статтею 20-1 Закону визначена чинність договору страхування у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу.

Так, у ч. 20-1.1. визначено, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. (ч. 20-1.2. ст. 20-1 Закону).

Відповідно до ч.ч. 20-1.3. та 20-1.4. У разі смерті страхувальника - фізичної особи його права та обов`язки за договором страхування переходять до осіб, які одержали забезпечений транспортний засіб у спадщину. Якщо страхувальник - юридична особа припиняється і встановлюються його правонаступники, права і обов`язки страхувальника за договором страхування переходять до правонаступника.

Розділом III Закону визначено порядок здійснення страхового відшкодування на території України, де ст. 22 встановлено відшкодування шкоди, заподіяної третій особі.

Ч. 22.1. визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. ( ч. 22.2. Закону).

Статтею 28 Закону регламентовано, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З аналізу наведених норм, а також з урахуванням ст. 32 Закону, суд вважає за доцільне зазначити, що Відповідач ухиляється від здійснення страхового відшкодування без прийняти вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке передбачено зазначеним Законом.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача ТОВ "Титан" перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAZDA 6» р.н. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» відповідно до полісу № АМ/3984446, дійсного на день настання ДТП,

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є відповідач АТ "СК "Мега-Гарант".

Відповідно до статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Враховуючи положення вищевказаних правових норм, господарський суд дійшов висновку, що факт події, вина та заподіяння шкоди підтверджено судовими рішеннями, розмір заподіяної і відшкодованої шкоди підтверджений страховим актом і платіжним дорученням, своєчасне звернення - заявою про сплату страхового відшкодування з відміткою про одержання відповідачем.

Всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) доказів на спростування наведеного відповідачем не надано.

Щодо цього питання в постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до статті 512 ЦК України відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах, тому перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом).

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 50 000,00грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, у зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 1.921,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська обл., Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кім.8-8, Код ) страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., а також сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 1 921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "29" жовтня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін