ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Справа № 902/691/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача - Оверчук О.М.;

відповідачів - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23 серпня 2019 року у справі № 902/691/19 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Публічне акціонерне товариство "Дельта банк"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Віола"

до Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради

про визнання іпотекодержателем та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23 серпня 2019 року у справі №902/691/19 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Дельта банк" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, вбудоване приміщення магазину "А", загальною площею 933,7 м2, що розташоване по вул. Тарнагородського (С . Зулинського ), 43 в м. Вінниця.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, ПАТ "Дельта банк" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Вінницької області та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм процесуального права.

В судове засідання представники відповідачів не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Безпосередньо в судовому засіданні представник ПАТ "Дельта банк" повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 2019 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІОЛА" та Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про:

- визнання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" іпотекодержателем предмету іпотеки за Іпотечним договором 22/70/101/07-ІЛТ від 26.10.2007 року, зареєстрованого за №11292 від 26.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., на вбудоване приміщення магазину літ. "А" загальною площею 933,7 кв. м., яке розташоване по вул. Тарногородського (С . Зулинського ), 43. м. Вінниця .

- скасування рішення (індексний номер 17793197) реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Євстратової Олени Олексіївни, про державну реєстрацію припинення права власності 08.12.2014 року 11:34:17 (дата та час державної реєстрації);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення обтяжень та поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з моменту вчинення первинних записів (з 26.10.2007 року) записи про обтяження нерухомого майна іпотекою та забороною на нерухоме майно, а саме:

- номер запису про іпотеку №7694019; тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 26.10.2007 11:57:00 державний реєстратор: Левчук Ірина Вікторівна, реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, договір іпотеки, серія та номер: 11292, виданий 26.10.2007 року, видавник: приватний нотаріус Рудик В.В.

- номер запису про обтяження №7694225: вид обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстровано: 26.10.2007 11:57:00 державний реєстратор: Левчук Ірина Вікторівна, реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, договір іпотеки, серія та номер: 11292, виданий 26.10.2007 року, видавник: приватний нотаріус Рудик В.В.;

- внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо "Відомостей про суб`єктів" в записі:

- номер запису про іпотеку №7694019 від 26.10.2007 року - змінити іпотекодержателя ВАТ "Кредитпромбанк" на іпотекодержателя Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (, 01014. м. Київ, вул. Щорса, буд. 36- Б).

- номер запису про обтяження №7694225 від 26.10.2007 року - змінити обтяжувач ВАТ "Кредитпромбанк" на обтяжувача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (код ЄДРГІОУ 34047020, 01014, м. Київ. вул. Щорса, буд. 36-Б).

Також, 21 серпня 2019 року до суду від представника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, вбудоване приміщення магазину літ. "А", загальною площею 933,7 кв.м., що розташоване по вул. Тарногородського (С. Зулинського), 43 , м. Вінниця .

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Тобто, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.ст. 76-78 ГПК України).

Позивач, обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, посилається на те, що згідно інформаційної довідки від 11.07.2019 року №173526670 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, іпотеку номер 11292 від 26.10.2007 року зареєстровану приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., на вбудоване приміщення магазину літ. "А" загальною площею 933,7 кв.м., яке розташоване по вул. Тарногородського (С.Зулинського), 43 у м . Вінниці припинено 14.11.2014 на підставі рішення Господарського суду Вінницької області №902/942/14 від 08.10.2014 року.

При цьому, заявник зазначає, що припинення обтяження та іпотеки нерухомого майна відбулося без відома іпотекодержателя AT "Дельта Банк".

Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що майно може бути також відчужене на користь третіх осіб або утворення інших об`єктів, шляхом виділу/поділу спірного об`єкта, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З метою поновлення порушених прав ПАТ "Дельта Банк", як іпотекодержателя по іпотечному договору та обтяжувача майна, що є предметом іпотеки, необхідно відновити вилучені державним реєстратором з Єдиного державного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження майна та з Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна записи.

Відтак, за твердженнями позивача, вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. І навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання заявника на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, мотивовані наведеними вище обставинами, не свідчать про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

До того ж оцінка дій відповідачів, на незаконності яких наголошує позивач, стосовно нерухомого майна, яке є предметом даної заяви, судом буде надана за результатом розгляду справи по суті на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

В силу вимог положень процесуального закону, що стосується забезпечення позову, позивач має надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення в період пред`явлення позову до суду. Зокрема, докази щодо реалізації чи підготовчі дії щодо реалізації майна тощо.

Проте, у поданій заяві позивач послався лише на потенційну можливість виникнення заявлених у заяві обставин.

Так, вказуючи на необхідність арешту нерухомого майна позивач посилається на події, які мали місце у жовтні - листопаді 2014 року, тобто близько 5 років тому назад.

Слід зазначити, що будь - які докази зі спливом певного проміжку часу втрачають свою достовірність (п. 116 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Темченко проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 30579/10).

При цьому, заявник не повідомляє жодних обставин стосовно вчинення певних дій з об`єктом нерухомого майна станом на момент пред`явлення позову до суду. Тобто, суду не доведено, що описані події свідчать про можливість утруднення виконання судового рішення на даний час.

Крім того, позивач підтверджує ту обставину, що на даний час дійсний власник нерухомого майна є невідомим, визначення кола учасників спірних правовідносин здійснюється після відкриття провадження у справі на стадії підготовчого судового провадження.

Отже, накладення арешту на нерухоме майно може обмежити права невизначеного кола юридичних або фізичних осіб, які не є учасниками даної справи, що суперечить процесуально визначеній меті застосування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції також вірно взяв до уваги предмет позовних вимог, який стосується захисту прав позивача як іпотекодержателя, а не власника об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, права іпотекодержателя не залежать від переходу права власності на нерухоме майно, право іпотеки слідує за власністю, що спростовує припущення позивача відносно неможливості виконання судового рішення.

Обмеження права власності на нерухоме майно до відкриття провадження по справі, з метою захисту прав Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", правовий статус якого в якості іпотекодержателя ще не визначено та має бути оцінено виключно за результатом судового розгляду, свідчитиме про передчасне вирішення позовних вимог.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не обґрунтував належним чином необхідності вжиття заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому слід зазначити, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23 серпня 2019 року у справі №902/691/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №902/691/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "30" жовтня 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.