ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. Справа№ 910/11470/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Майданевич Г.А.

За участю представників учасників процесу згідно протоколу судового засідання від 23.10.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі № 910/11470/18 (суддя Бондаренко Г.П. м. Київ, повний текст рішення складено 15.04.2019)

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна", м. Київ

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал", м. Київ

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капіталь Груп", м. Київ

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) товариство з обмеженою відповідальністю "Укрземком", с. Великі Дмитровичі, Обухівський р-н, Київська обл.

2) сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Піщальники", с. Піщальники, Канівський р-н, Черкаська обл.

3) товариство з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод", м. Харків

4) товариство з обмеженою відповідальністю "Джулія Хауз Україна", м. Київ

5) товариство з обмеженою відповідальністю "Ніагара", м. Одеса

6) спільне Українсько-німецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД" , м. Харків

7) товариство з обмеженою відповідальністю "Ленбуд", м. Київ

8) приватна фірма "Мустанг", м. Чорноморськ, Одеська обл.

9) приватне акціонерне товариство "Оболонь", м. Київ

10) товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Україна", с. Ольгине, Горностаївський р-н, Херсонська обл.

11) ОСОБА_1 , м. Київ

12) ОСОБА_2 , с. Крижанівка, Комітернівський р - н, Одеська обл.

13) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про визнання прав

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Петрокоммерц-Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрземком", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Піщальники", Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Джулія Хауз Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніагара", Спільного Укрансько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленбуд", Прватної фірми "Мустанг", Приватного акціонерного товариства "Оболонь", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Україна", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Капіталь Груп" про визнання права. Позивачем також зазначено в якості третьої особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Звертаючись до господарського суду із зазначеним позовом, позивач просив:

1. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕМКОМ" за Кредитним договором № 007-02-13 від 21.02.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕМКОМ", та права за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕМКОМ" за Кредитним договором № 007-02-13 від 21.02.2013;

2. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Піщальники" за Кредитним договором № 008-02-13 від 21.02.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Піщальники", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Піщальники" за Кредитним договором №008-02-13 від 21.02.2013;

3. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" (право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод" за Кредитним договором № 046-09-13 від 07.10.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод" за Кредитним договором №046-09-13 від 07.10.2013;

4. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод" за Кредитним договором № 047-09-13 від 07.10.2014 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц - Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод" та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод" за Кредитним договором № 047-09-13 від 07.10.2013;

5. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖУЛІЯ ХАУЗ Україна" за Кредитним договором № 007-06-15 від 04.06.2015 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖУЛІЯ ХАУЗ Україна", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖУЛІЯ ХАУЗ Україна" за Кредитним договором №007-06-15 від 04.06.2015;

6. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ - Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІАГАРА" за Кредитним договором № 005-03-14 від 27.03.2014 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІАГАРА", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "НІАГАРА" за Кредитним договором №005-03-14 від 27.03.2014;

7. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Спільного Українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД" за Кредитним договором № 041-12-12 від 25.12.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Спільним Українсько-німецьким підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Спільним українсько-німецьким підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД" за Кредитним договором №041-12-12 від 25.12.2011;

8. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленбуд" за Кредитним договором № 024-06-11 від 05.07.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕНБУД", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕНБУД" за Кредитним договором № 024-06-11 від 05.07.2011;

9. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленбуд" за Кредитним договором № 023-06-11 від 05.07.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕНБУД", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕНБУД" за Кредитним договором №023-06-11 від 05.07.2011;

10. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Приватного підприємства "Мустанг" за Кредитним договором № 003-01-13 від 25.01.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Приватною фірмою "Мустанг", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Приватною фірмою "Мустанг" за Кредитним договором № 003-01-13 від 25.01.2013;

11. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Приватного акціонерного товариства "Оболонь" за Кредитним договором № 036-10-12 від 25.10.2012 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц - Україна" та Приватним акціонерним товариством "ОБОЛОНЬ", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Приватним акціонерним товариством "ОБОЛОНЬ" за Кредитним договором № 036-10-12 від 25.10.2012;

12. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Приватного акціонерного товариства "Оболонь" за Кредитним договором № 051-11-13 від 14.11.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та Приватним акціонерним товариством "ОБОЛОНЬ", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Приватним акціонерним товариством "ОБОЛОНЬ" за Кредитним договором № 051-11-13 від 14.11.2013;

13. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Україна" за Кредитним договором № 020-12-15 від 24.12.2015 (з уста змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Україна", та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Україна" за Кредитним договором № 020-12-15 від 24.12.2015;

14. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1239н-09-07 від 25.09.2007 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та ОСОБА_1 ;

15. Визнати за Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ- Україна" право вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором № 11.06/495 від 30.10.2007 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та ОСОБА_2 , та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов`язання ОСОБА_2 за Кредитним договором № 11.06/495 від 30.10.2007.

Позовні вимоги з посиланням на п.п. 2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обґрунтовані нікчемністю договору про відступлення права вимоги (договір цесії) від 28.08.2015, за яким вищезазначені права вимоги були передані (відступлені) позивачем відповідачу - 1, а деякі з них, в подальшому, відповідачем - 1 відповідачу - 2 та відповідно нікчемністю послідуючих договорів укладених учасниками справи. Крім того, позивач вважає, що в силу п. 6.2. договору цесії, він припинив свою чинність, а в зв`язку із тим, що цесіонарієм здійснено оплату права вимоги за даним договором частково, то право вимоги за договором є таким, що не відступлене ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал", а залишилось у банка.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі № 910/11470/18 (суддя Бондаренко Г.П. м. Київ, повний текст рішення складено 15.04.2019) у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дійсність договору цесії від 28.08.2015 підтверджена фактами, встановленими у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №916/2986/16, яка має преюдиційне значення для даної справи. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту його прав, що також є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Банк Петрокоммерц-Україна" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, підставами скасування судового рішення позивач зазначає неправильне застосування судом першої інстанції ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", порушення вимог ст. ст. 203, 207, 548 ЦК України, оскільки враховуючи нікчемність правочинів, на думку позивача, відповідач - 1 не набув права вимоги до боржників згідно переліку до договору відступлення права вимоги від 28.08.2015, а тому кредитором цих боржників є саме позивач. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам, обмежився висновками встановленими судовим рішенням у справі №916/2986/16 та тим самим ухилився від обов`язку надання оцінки обставинам даної справи, окрім того не перевірив чи є дійсними договори про передачу прав за договорами забезпечення.

ТОВ "Укрземком" (третя особа-1), ТОВ "Піщальники" (третя особа - 2), ПрАТ «Оболонь» (третя особа-9), ОСОБА_2 (третя особа-12) у відзивах просять залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 у справі №910/11470/18 - без змін, наголошуючи на правомірності висновків суду першої інстанції і безпідставності доводів, викладених у апеляційній скарзі.

ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" у відзиві заперечив вимоги апеляційної скарги, оскаржене судове рішення просив залишити без змін, посилаючись на відсутність ознак нікчемності договору відступлення права вимоги від 28.08.2015 на які посилається позивач.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод" подано клопотання про розгляд даної справи за відсутності третьої особи, у якому третя особа - 3 також просила залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Інші учасники справи не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів, пояснень на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

До судового засідання від 23.10.2019 представники відповідача-2 та третіх осіб-3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, про причини нез`явлення суд не повідомили, окрім третьої особи -3, якою подано заяву про розгляд даної справи за її відсутності. Про час та місце судового засідання учасники справи належним чином повідомлені, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Беручи до уваги положення ч.12 ст. 270 ГПК України, якими передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, враховуючи те, що явка відповідача-2 та третіх осіб-3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13 обов`язковою не визнавалась, та що судочинство здійснюється, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутністю.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інтенції та підтверджено матеріалами справи, 28.08.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал" (далі - цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги (договір цесії) (далі - договір відступлення, договір цесії), за умовами якого цедент передає (відступає) цесіонарію свої права вимоги до боржників за кредитними договорами (основними договорами), перелік яких міститься в додатку №1 до договору, а цесіонарій приймає (набуває) права вимоги за основними договорами та зобов`язується сплатити цеденту ціну прав вимоги за цим договором.

Зокрема, за договором цесії передається право вимоги за (1) Кредитним договором № 007-02-13 від 21.02.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕМКОМ", (2) Кредитним договором № 008-02-13 від 21.02.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Піщальники", (3) Кредитним договором № 046-09-13 від 07.10.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод", (4) Кредитним договором № 047-09-13 від 07.10.2014 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц - Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклійський шиферний завод", (5) Кредитним договором № 007-06-15 від 04.06.2015 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖУЛІЯ ХАУЗ Україна", (6) Кредитним договором № 005-03-14 від 27.03.2014 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІАГАРА", (7) Кредитним договором № 041-12-12 від 25.12.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Спільним Українсько-німецьким підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Україна ЛТД", (8) Кредитним договором № 024-06-11 від 05.07.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕНБУД", (9) Кредитним договором № 023-06-11 від 05.07.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕНБУД", (10) Кредитним договором № 003-01-13 від 25.01.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Приватною фірмою "Мустанг", (11) Кредитним договором № 036-10-12 від 25.10.2012 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц - Україна" та Приватним акціонерним товариством "ОБОЛОНЬ", (12) Кредитним договором № 051-11-13 від 14.11.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та Приватним акціонерним товариством "ОБОЛОНЬ", (13) Кредитним договором № 020-12-15 від 24.12.2015 (з уста змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Україна", (14) Кредитним договором № 1239н-09-07 від 25.09.2007 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та ОСОБА_1 , (15) Кредитним договором № 11.06/495 від 30.10.2007 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" та ОСОБА_2 . Зобов`язання по вказаним кредитним договорам забезпечені заставою, іпотекою, тощо.

Всього згідно з додатком 1 до договору відступлення від 28.08.2015 позивач відступив відповідачу - 1 право вимоги за кредитними договорами до 24 боржників.

Пунктом 1.2. договору відступлення визначено, що за основними договорами цедентом відступаються цесіонарію права за основними договорами в повному обсязі, в тому числі: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредитів відповідно до основних договорів; право вимоги сплати процентів за користування кредитами в розмірі, встановленому основними договорами, нарахованих та несплачених станом на дату відступлення; право вимоги сплати комісій та інших обов`язкових платежів у розмірі, встановленому основними договорами, нарахованих та несплачених станом на дату відступлення; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами; інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) за основними договорами.

Пунктом 1.3. договору відступлення встановлено, що право вимоги вважається відступленим (таким, що перейшло) цесіонарію за фактом здійснення цесіонарієм повного розрахунку з цедентом в день отримання цедентом грошових коштів від цесіонарія у строки та порядку передбаченому п. 3.2. договору.

Відповідно до п. 3.1. та 3.2. договору відступлення, за домовленістю сторін ціна прав вимоги за цим договором на дату укладання договору складає 228 083 091,37 грн. Цесіонер здійснює оплату ціни прав вимоги за цим договором в розмірі 228 083 091,37 грн. шляхом перерахування вказаної суми грошових коштів на рахунок цедента, зазначений в п. 7.2 цього договору, у строк до закінчення операційного часу в день укладення (підписання) цього договору.

Згідно підпункту 4.4.4. пункту 4.4. договору, цедент зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дня переходу прав кредитора від цедента до цесіонарія повідомити боржників за основними договорами, поручителів, заставодавців, іпотекодавців за договорами забезпечення про перехід прав вимоги до цесіонарія.

Пунктом 6.2. договору відступлення передбачено, що цей договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, але в будь-якому разі припиняє свою чинність 01.02.2016 при умові, якщо цесіонарієм не буде здійснено оплату права вимоги за даним договором в повному обсязі.

До договору цесії сторони підписали договори про внесення змін до договору від 28.08.2015, за якими відповідно до змін, що відбувалися у складі боржників, розмірів їх заборгованості, змін у договорах забезпечення, тощо, викладали пункти 3.1, 3.2 розділу 3 договору у новій редакції, а саме: за договором № 1 від 25.11.2015 змінено додаток 1 до договору цесії із викладенням його у новій редакції; за договором № 2 від 23.12.2015 погодили, що ціна відступлення права вимоги становить 166 061 895,29 грн, додаток 1 до договору викладено в новій редакції - 15 боржників на загальну суму заборгованості 166 061 895,29 грн, вимоги до яких забезпечені іпотекою, заставою та порукою за переліком у пункті 1-2 додатку 1; за договором № 3 від 25.01.2016 про внесення змін до договору цесії викладено в новій редакції пункти 3.1., 3.2. (ціна відступлення на дату укладення договору - 216 000 125,39 грн), а також додаток 1 до договору цесії. Також за договором № 3 від 25.01.2016 внесено зміни до п. 6.2., викладено його в новій редакції, за якою якщо цесіонарій не здійснив повністю оплату, договір в будь-якому разі припиняє свою чинність 14.02.2016; зафіксовано прострочену заборгованість цесіонарія у сумі 216 000 125,39 грн на день укладення додаткової угоди з оплати ціни права вимоги; за договором № 4 від 10.02.2016 про внесення змін до договору від 28.08.2015 викладено в новій редакції пункти 3.1., 3.2. (ціна відступлення 131 263 704,84 грн), змінено додаток 1 до договору; внесено зміни у п. 6.2. договору цесії (договір припиняє чинність 19.02.2016 якщо цесіонарій до закінчення операційного дня 19.02.2016 не здійснить оплату права вимоги; зафіксоване прострочене на день укладення договору № 3 зобов`язання у сумі 131 263 704,84 грн); за договором № 5 від 19.02.2016 про внесення змін ціна відступлення права - 131 948 598,56 грн; викладено в новій редакції додаток 1; внесено зміни до п. 6.2., а саме - договір цесії припиняється 26.02.2016 якщо цесіонарій не сплатить ціну відступлення права до закінчення банківського дня 26.02.2016; прострочена станом на 19.02.2016 заборгованість - 131 948 598,56 грн; за договором № 6 від 26.02.2016 ціна відступлення прав - 132 159 446 грн, змінено додаток 1, викладено в новій редакції пункт 6.2. - дата припинення договору при не оплаті до закінчення банківського дня 03.03.2016 ціни відступлення прав - 03.03.2016, прострочена станом на 03.03.2016 заборгованість цесіонарія 132 159 446, грн; за договором № 7 від 03.03.2016 - ціна відступлених прав вимоги - 128 836 690,13 грн; змінено додаток 1, а також у пункті 3 встановлено, що в день укладення цесіонарій сплачує прострочене зобов`язання з оплати ціни вимоги 128 836 690,93 грн; за договором № 8 від 09.03.2016 виключено з додатку 1 до договору цесії від 28.08.2015 право вимоги до ТОВ "Запоріжцукропостач" з ціною відступлення 773 872,10 грн; внесено зміни до п. 3.1., 3.2. договору щодо ціни - 128 062 818,83 грн та передбачено повернення суми 773 872,10 грн цесіонарію цедентом.

28.08.2015 між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення (іпотеки, застави) з урахуванням всіх змін до договору, які забезпечують виконання зобов`язань вказаними боржниками за кредитними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2540. За умовами вказаного договору, права вимоги за договорами забезпечення (іпотеки, застави) переходять з моменту відступлення (переходу) до ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" прав вимоги за основними договорами (кредитними договорами).

28.08.2015 між ТОВ "Фінансова компанія "Централ капітал" (заставодавцем) та ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" (заставодержателем) укладено договір застави майнових прав № 3700/840-з-1, відповідно до якого заставодавець надав заставодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015, права вимоги заставодавця за договором банківського вкладу № 3700/840 від 17.07.2015 на повернення вкладу в розмірі 11 000 000, 00 доларів США та сплати відсотків за вкладом. Розмір вкладу зменшувався додатковими угодами до договору.

03.03.2016 банком на підставі меморіального ордеру № 18391 від 03.03.2016 з депозитного рахунку ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" НОМЕР_1, відкритого в банку, вчинено списання грошових коштів в розмірі 128 836 690, 95 грн в рахунок оплати ціни відступлення прав вимоги за договором відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015.

На виконання своїх зобов`язань за договором цесії, ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" передало, а ТОВ "Фінансова компанія "Централ капітал" прийняло кредитні договори та договори забезпечення згідно з переліком, що підтверджується актом приймання-передачі документів від 03.03.2016.

Разом з тим, відповідач-2 є новим кредитором ОСОБА_1 (третя особа-11) за кредитним договором № 1239н-09-07 від 25.09.2007 на підставі укладеного між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 договору відступлення права вимоги від 19.05.2016.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 № 169 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.03.2016 №368 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

В подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.04.2016 № 280 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.04.2016 № 561, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та делегування повноважень ліквідатора банку".

На виконання повноважень делегованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" Гулей О.І. відповідно до ч. 2, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" здійснив перевірку правочинів (договорів) на предмет їх нікчемності, за результатами якої на підставі п. 2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було видано наказ № 60 від 15.04.2016, яким визнано нікчемними договори №3 від 25.01.2016, №4 від 10.02.2016, №5 від 19.02.2016, №6 від 26.02.2016, №7 від 03.03.2016 та №8 від 09.03.2016 про внесення змін до договору відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015, що був укладений між ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал".

В подальшому, 14.11.2016 комісією щодо перевірки правочинів банку на предмет їх нікчемності здійснювалася перевірка правочинів, вчинених (укладених) за період з 18.03.2015 по 17.03.2016, на предмет виявлення їх нікчемності з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідності до наказу №182 від 14.11.2016 Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації банку визнано нікчемними правочини, вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, а саме:

- на підставі п. 3. ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемними: договір відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015, укладений з ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" (з усіма договорами про внесення змін); та договір про передачу прав за договорами забезпечення (іпотеки, застави), укладений з ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В. 28.08.2015 та зареєстрований в реєстрі за № 2540 (з усіма договорами про внесення змін);

- на підставі п. 7 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемними: договір відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015, укладений з ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" (з усіма договорами про внесення змін); договір про передачу прав за договорами забезпечення (іпотеки, застави), укладений з ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В. 28.08.2015р. та зареєстрований в реєстрі за № 2540 (з усіма договорами про внесення змін); договір застави майнових прав №3700/840-з-1 від 28.08.2015, укладений з ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" (з усіма договорами про внесення змін); та правочин у вигляді списання грошових коштів в розмірі 128836690 грн. 95 коп. з депозитного рахунку ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" № НОМЕР_1, вчинений ПАТ "Банк Петрокоммерц - Україна" 03.03.2016 та оформлений меморіальним ордером №18391 від 03.03.2016.

Враховуючи нікчемність вищевказаних правочинів, на думку позивача, відповідач - 1 не набув права вимоги до боржників згідно переліку до договору відступлення права вимоги від 28.08.2015, відповідно кредитором цих боржників є позивач, однак відповідач - 1 продовжує вважати себе кредитором цих боржників та в добровільному порядку не вживає заходів повернення позивачу статусу кредитора, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідачів - 1, - 2 про визнання за позивачем права вимоги до третіх осіб, за укладеними між ними та позивачем кредитними договорами та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання третіми особами відповідних зобов`язань за такими кредитними договорами, права за якими були передані позивачем відповідачу - 1 за нікчемним договором відступлення права вимоги від 28.08.2015, в тому числі на права вимоги, які в подальшому були передані відповідачем - 1 відповідачу - 2.

Обґрунтовуючи нікчемність договору відступлення права вимоги від 28.08.2015 позивач посилався на наступні обставини:

- відповідний договір підпадає під ознаки недійсності (нікчемності), встановлені п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк уклав правочин (у тому числі договір), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

- договором відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015, договором банківського вкладу (депозиту) „МАКСИМУМ" №3700/840 від 17.07.2015, договором застави майнових прав №3700/840-з-1 від 28.08.2015 не передбачено право на договірне списання коштів ТОВ "ФК "Централ Капітал" в рахунок погашення ціни відступлення прав вимоги.

- банк поза межами процедури звернення стягнення на предмет застави здійснив списання депозитних коштів в рахунок погашення ціни відступлення права вимоги, а відтак поза межами, встановленими діючим законодавством України.

- коштів в розмірі в якому відбулося списання (128 836 690,95 грн) за договором цесії не було достатньо, відповідно така операція не могла бути здійснена, в результаті вказаної операції відбулося незаконне коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань. - договір відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015 підпадає, також під ознаки недійсності (нікчемності), встановлені п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20% і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Ціна відступлення права вимоги з урахуванням змін до договору станом на 03.03.2016 (дата списання з депозитного рахунку ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" в рахунок погашення ціни відступлення та підписання акту приймання-передачі документів) складала 128836690, 93 грн, в той час як заборгованість по відступленому кредитному портфелю складала 327 942 439, 03 грн. При визначенні ціни сторони керувалися висновком про вартість майна, який був складений на підставі звіту про оцінку майнових прав по кредиту ОСОБА_1 в ПАТ "Банк Петрокоммерц Україна" №1239н-09-07 від 25.09.2007, відповідно до якого станом на 27.11.2015 ринкова вартість об`єкта оцінки склала 2 566 000 грн. Рецензією від 10.11.2016 на зазначений звіт про оцінку, проведеною суб`єктом оціночної діяльності ТОВ „Українська експертна група", встановлено, що звіт не містить копій документів, на підставі яких проведено розрахунок, звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним, і не може бути використаний. З урахуванням даних, викладених у Рецензії, позивач вважає, що право вимоги за кредитним портфелем відчужено банком на користь ТОВ "ФК "Централ Капітал" за ціною нижчою, як від розміру відступленої заборгованості, так і від ринкової вартості майнових прав, що перевищує 20%.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та відхиляє доводи апеляційного оскарження позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Аналіз змісту договору про відступлення права вимоги (договір цесії) від 28.08.2015 свідчить, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, чим дотримано вимоги встановлені ст. 203 Цивільним кодексом України до змісту правочину та виключає можливість його недійсності.

Крім того, 03.03.2016 відповідач сплатив Публічному акціонерному товариству "Банк Петрокоммерц-Україна" ціну права вимоги за договором цесії у повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 18391 від 03.03.2016, а також 03.03.2016 ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" повідомив третіх осіб про заміну кредитора за кредитним договором та відступлення права вимоги по ньому на користь відповідача-1, що підтверджується матеріалами справи.

Вищенаведене свідчить, що відповідачем-1 у повному обсязі виконано свої зобов`язання за договором цесії від 28.08.2015 щодо оплати ціни права вимоги, а ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" прийнято грошові кошти без заперечень, таким чином, своїми конклюдентними діями (тобто, поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір) ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" схвалило укладення договору цесії від 28.08.2015.

Між тим, суд першої інстанції правомірно вказав, що дійсність договору цесії від 28.08.2015 підтверджена фактами, встановленими у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №916/2986/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04.04.2018 та в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з п. п. 2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦK України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. (Відповідно до положень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" )

Щодо доводів позивача про нікчемність договору цесії від 28.08.2015 в силу приписів п. 2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то суд першої інстанції правомірно їх відхилив, з посиланням на висновки встановлені у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №916/2986/16.

Так, зазначеною постановою рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2017 у справі №916/2986/16 скасовано, прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому, Верховний суд, який залишив постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі за №916/2986/16 без змін, в своїй постанові від 04.04.2018 дійшов висновку, що апеляційний суд, взявши до уваги те, що правомірність договору цесії від 28.08.2015 має оцінюватись судом не у зв`язку та з підстав того як він виконувався, а на предмет порушення вимог законодавства при його укладенні та, встановивши, що спірний договір цесії не підпадає під ознаки нікчемності, визначенні п. 2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" Гулея О.І.

Таким чином, дійсність договору цесії від 28.08.2015 та відсутність підстав нікчемності договору цесії від 28.08.2015 з посиланням на п. 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлені постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 916/2986/16, не доказуються при розгляді даної справи та мають преюдиційне значення для даної справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 18, 326 ГПК України в чинній редакції, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

До того ж, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Україна-Тюмень" проти України").

У справі "Желтяков проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (аналогічна позиція викладена у рішеннях "Христов проти України", "Брумареску проти Румунії", "Рябих проти Росії").

Вказані судові рішення у справі № 916/2986/16 набули статусу остаточного, у зв`язку з чим відсутні правові підстави ставити під сумнів встановлені судами обставини. Між тим, слід звернутиу вагу, що вимоги щодо визнання недійсним договору цесії від 28.08.2015, з посиланням на нікчемність останнього, у справі № 916/2986/16 обґрунтовувалися такими ж обставинами, що і вимоги позивача у даній справі.

Таким чином, за висновком колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що договір цесії від 28.08.2015 є дійсним, відповідає вимогам законодавства та породжує відповідні права та обов`язки у сторін.

Що ж до доводів апеляційної скарги в цілому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх неприйнятними, та такими, що спростовуються вищенаведеними встановленими обставинами справи, оскільки за своєю суттю та змістом останні базуються на посиланнях щодо нікчемності договору цесії від 28.08.2015 та інших послідуючих укладених договорів з підстав ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Поряд з цим, надаючи правову кваліфікацію заявленому позову у даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що підставою для звернення за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права особи, де порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, а оспорення або невизнання права - з невизначеністю у праві, викликаною поведінкою іншої особи.

У розумінні процесуального законодавства предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відтак, обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вірним є висновок місцевого суду про те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту його прав, що також є підставою для відмови у позові, оскільки обраний позивачем спосіб захисту - шляхом визнання за позивачем прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення до третіх осіб, перелік яких наведений в позові, не буде мати наслідком захист прав позивача, у зв`язку із тим, що як вбачається із матеріалів справи, станом на момент розгляду справи частина зобов`язань за такими кредитними договорами є припиненими, внаслідок їх виконання боржниками - третіми особами на користь відповідача - 1 та відповідача - 2.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Отже, можна зробити висновок, що порушені, невизнані або оспорювані права можуть бути захищені і у спосіб, не визначений законом або договором, однак такий спосіб захисту має бути у будь-якому випадку ефективним, тобто спрямованим на реальний захист та відновлення порушеного права.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В даному випадку, це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Окремо, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8,11, 74, 129, 240, 267 - 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду місті Києва від 28.03.2019 у справі №910/11470/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" залишити без задоволення.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 04.11.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко