ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" листопада 2019 р. Справа№ 910/17655/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Жук Г.А.
суддів: Дикунської С.Я.
Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 02.09.2019 (вх. №09.1-04.1/7142/19 від 10.09.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019

у справі №910/17655/18 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД»
до 1) Міністерства оборони України
2) Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління оборони України
про визнання актів недійсними
за участю військової прокуратури Центрального регіону України

від прокуратури: Толстореброва О.О., посвідчення №047584 від 06.09.2017
від позивача: Пономарьова І.В., ордер КС №656634 від 18.10.2019, Малий В.А. директор, наказ №43К від 13.07.2018
від відповідача-1: Зінченко Д.П., довіреність №220/77/Д від 11.09.2019
від відповідача-2: Зінченко Д.П., наказ №13 від 18.01.2019

в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України та Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління оборони України про визнання актів розрахунків невиконаних будівельних робіт від 17.08.2018 року № 1, № 2, № 3 (І етап), № 1 (ІІ етап), складених за формою Кб-2в, неправомірними.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні акти розрахунків невиконаних будівельних робіт складені поза межами дії укладеного між сторонами договору підряду №198 від 21.05.2018 та з порушенням ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, оскільки єдиною формою акту виконаних будівельних робіт є № КБ-2в, який має назву «акт приймання виконаних будівельних робіт», назви таких актів «розрахунок невиконаних будівельних робіт» вказаними ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 не передбачено, а тому замовник був зобов`язаний скласти акт виконаних робіт, а не акт невиконаних робіт.
21.03.2019 заступник військового прокурора Центрального району України звернувся до суду із заявою від 19.03.2019 за №05/2-361вих19, в порядку ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про вступ у справу №910/17655/18 з метою захисту інтересів держави в особі Міністерства оборони України та Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління оборони України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про відмову військовій прокуратурі центрального регіону України в участі у справі № 910/17655/18 в інтересах відповідачів. Відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів.
23.07.2019 позивачем подано заяву, яка розцінена судом як заява про зміну предмету позову, в якій позивач просив суд визнати акти розрахунків невиконаних будівельних робіт від 17.08.2018 року №1, №2, №3 (І етап), №1 (ІІ етап), складені Північним територіального квартирно-експлуатаційного управління оборони України за формою Кб-2в недійсними.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що нормами чинного законодавства України не заборонено складання замовником в односторонньому порядку актів розрахунку невиконаних будівельних робіт, в тому числі і за примірною формою КБ-2в. Також суд першої інстанції зазначив, що акт від 28.06.2018 прийому-передачі будівельного майданчика до договору підписаний без будь-яких зауважень чи застережень в тому числі і позивачем. Оскільки під час розгляду справи позивачем не було доведено підстав для визнання недійсними спірних актів розрахунків невиконаних будівельних робіт, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. ст. 203, 215 ЦК України, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.
Суд зазначив, що вимога позивача про визнання недійсними оспорюваних актів не є ефективним способом захисту та відновлення права позивача.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БМС БУД», 02.09.2019 подав апеляційну скаргу б/н від 02.09.2019 (вх. №09.1-04.1/7142/19 від 10.09.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/17655/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неправильного застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Скаржник стверджує, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні його клопотання про відмову прокуратурі в участі у справі та клопотання про витребування доказів. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно вирішив спір по суті без участі представника позивача, оскільки позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. Також, на думку апелянта, судом не взято до уваги той факт, що відповідачами в порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не надано відповіді на адвокатські запити позивача про витребування відповідних доказів.
Крім того, скаржник зазначає, що спірні акти складені з порушенням ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. На думку позивача, оскільки єдиною формою акту виконаних будівельних робіт є №КБ-2в, який має назву «акт приймання виконаних будівельних робіт», такі акти як «розрахунок невиконаних будівельних робіт» ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 не передбачено, а тому замовник був зобов`язаний скласти акт виконаних робіт, а не акт невиконаних робіт.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 02.09.2019 (вх. №09.1-04.1/7142/19 від 10.09.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/17655/18. Встановлено відповідачам процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи встановлено процесуальний строк для подання заяв та клопотань, пояснень. Справу призначено до розгляду на 04.11.2019.
26.09.2019 від Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та стверджує, що нормами чинного законодавства України не заборонено складання замовником в односторонньому порядку актів розрахунку невиконаних будівельних робіт, в тому числі і за примірною формою КБ-2в. Також відповідач-2 зазначає, що позивач не був позбавлений права звернутися до замовника за договором щодо підписання актів приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість будівельних робіт і витрат за формами КБ-2в та КБ-3 відповідно до п. 5.2.4. договору.
28.10.2019 від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, в яких прокурор обґрунтовує наявність у нього підстав для вступу у справу, та зазначає, що прокурором здійснено вступ у розгляд господарської справи №910/17655/18 у відповідності до ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Також у своїх поясненнях прокурор вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки подана позовна заява про визнання недійсними актів, підписаних на виконання умов договору, не може відновити права або законні інтереси позивача.
Відповідач-1 не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Представники позивача у судовому засіданні 04.11.2019 вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача-1 та відповідача-2 в судовому засіданні 04.11.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у відзиві, та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Представник прокурора в судовому засіданні 04.11.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у відзиві, та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2018 між Міністерством оборони України в особі начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління (замовник, відповідач-2 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» (підрядник, позивач у справі) було укладено договір підряду №198 на виконання робіт із будівництва будівлі казарми поліпшеного планування (житлового комплексу) №3, м. Конотоп, Сумська обл., військове містечко №25 (шифр 2018-09), відповідно до умов якого замовник доручив, а підрядник зобов`язався забезпечити відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт із будівництва будівлі казарми поліпшеного планування (житлового комплексу) №3, м. Конотоп, Сумська обл., військове містечко №25 (шифр 2018-09) за адресою: м. Конотоп, вул. Деповська, 101, що виконується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Умовами договору сторони обумовили строк виконання робіт (п. 1.2 договору) 210 календарних днів з дати укладання договору, в тому числі за етапами (п. 5.1 договору): 1 етап до 04.07.2018, 2 етап до 08.07.2018, 3 етап до 17.09.2018, 4 етап до 27.10.2018, 5 етап до 06.12.2018, 6 етап до 16.12.2018.
Згідно з п. 5.1.3 договору Генпідрядник зобов`язався розпочати виконання робіт на об`єкті протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання договору та завершити виконання робіт та передати об`єкт замовнику не пізніше ніж через 210 календарних днів з дати укладання договору.
Актом прийому-передачі будівельного майданчика від 28.06.2018, підписаного уповноваженими представниками сторін, зафіксовано, що будівельний майданчик відповідає всім необхідним для здійснення будівельних робіт вимогам, відсутні перешкоди для виконання робіт, передбачених договором.
17.08.2018 замовником було складено: акт №1 (І етап) розрахунку невиконаних будівельних робіт станом на 17.08.2018, акт №2 (І етапу) розрахунку невиконаних будівельних робіт станом на 17.08.2018; акт №3 (І етапу) розрахунку невиконаних будівельних робіт станом на 17.08.2018; акт №1 (ІІ етапу) розрахунку невиконаних будівельних робіт станом на 17.08.2018, якими зафіксовано розрахунок вартості невиконаних позивачем робіт в передбачені договором строки, з метою визначення проведення остаточних розрахунків між сторонами.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що вказані акти складені з порушенням ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. На думку позивача, оскільки єдиною формою акту виконаних будівельних робіт є №КБ-2в, який має назву «акт приймання виконаних будівельних робіт», назви таких актів «розрахунок невиконаних будівельних робіт» ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 не передбачено, а тому замовник був зобов`язаний скласти акт виконаних робіт, а не акт не виконаних робіт.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, нормами чинного законодавства України не заборонено складання замовником в односторонньому порядку актів розрахунку невиконаних будівельних робіт, в тому числі і за примірною формою КБ-2в.
Посилання скаржника на додаток до ДСТУ Б Д.1.1:2013 судовою колегією не приймається до уваги, оскільки вказаний додаток має довідковий характер та не зобов`язує замовника чітко дотримуватися назви акту, складеного відповідно до умов договору підряду, якщо інше не зазначено у самому договорі.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відмову прокурору в участі у справі, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даній справі прокурор скористався наданим йому правом вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, також, що судом було допущено прокурора до участі у справі №910/17655/18 за наявності визначених ГПК України умов його відповідної заяви та її подання до початку розгляду справи по суті.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що факт вступу у справу прокурора не порушило інтересів позивача, не позбавило його права подавати належні докази на підтвердження своєї правової позиції та не вплинуло на результат розгляду спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання позивача про відмову прокурору в участі у справі не може розцінюватися як порушення норм процесуального права.
Доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права та безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, апеляційним господарським судом відхиляються, з огляду на наступне.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у Міністерства оборони України копії документів, які встановлюють та мають найменування щодо приналежності території за адресою: м. Конотоп, Сумська область, військове містечко №25 попередньому користувачу, військової частини, до передачі цієї території в приналежність до Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління; витребувати з Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління оборони України копії документів, щодо демонтажу будівель та споруд на території за адресою: м. Конотоп, Сумська область, військове містечко №25, які відбувались в період з 21.05.2018 по 28.06.2018 , з вказанням назви та індивідуальної ідентифікації субпідрядника, з яким було укладено відповідну угоду на здійснення даного демонтажу будівель.
У зазначеному клопотанні позивач вказує, що наявність вказаних доказів може підтвердити той факт, що замовник не міг передати будівельний майданчик за адресою: м. Конотоп, Сумська область, військове містечко №25 вчасно, оскільки вирішував строки демонтажу будівлі, яка знаходилась на території будівельного майданчика, на якому необхідно було збудувати казарму.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що акт приймання-передачі будівельного майданчика до договору №198 від 21.05.2018 складено 28.06.2018. Даний акт підписано сторонами договору без зауважень, заперечень чи будь-яких застережень. При цьому підрядник за договором (позивач у справі), вважаючи, що будівельний майданчик передано йому з порушенням строків, що може спричинити порушення ним строків виконання робіт, встановлених договором, не скористався правом внесення змін до умов договору та графіку виконання робіт у спосіб, встановлений ст.ст. 651-652 ЦК України, ст. 188 ГК України.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, місцевий господарський суд вказав, що з клопотання не вбачається, яким чином витребовувані докази можуть підтвердити факт неспроможності замовника своєчасно передати будівельний майданчик. Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що позивачем також не обґрунтовано, яким чином встановлення факту неспроможності замовника своєчасно передати будівельний майданчик підряднику підтвердить факт недійсності спірних актів.
При цьому посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачами в порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не надано відповіді на адвокатські запити позивача про витребування відповідних доказів судовою колегією також відхиляються, оскільки ненадання відповіді на адвокатські запити позивача не є предметом розгляду даної справи та господарський суд, відповідно до положень ст. 86 ГПК України, надає оцінку зібраним у справі доказам, та в межах даної справи не наділений повноваженнями застосовувати заходи відповідальності до сторони, яка ухилилися від надання відповіді на адвокатський запит.
Колегія суддів також зауважує, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому доводи позивача про неправомірність розгляду справи без його участі апеляційним господарським судом відхиляються.
Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
На переконання судової колегії, спірні акти розрахунку невиконаних будівельних робіт не мають ознак правочину у розумінні ст. 202 ЦК України, а є лише первинними документами, а тому не підлягають визнанню недійсними. З огляду на те, що спосіб захисту права повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу, апеляційний господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання недійсним актів, підписаних на виконання умов договору підряду, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не може відновити його права або законні інтереси. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 910/12827/17, від 22.05.2018 у справі №910/12258/17 та від 11.06.2018 у справі №916/613/17.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права, а також щодо порушення норм процесуального права під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/17655/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/17655/18 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/17655/18 залишити без змін.
3. Справу №910/17655/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 07.11.2019