ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 915/996/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Таран С.В.,

Суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - участі не брали,

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області - Стасюк О.Д.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"- Петровський Д.О.,

від Міністерства інфраструктури України - участі не брали,

від Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт" - участі не брали,

від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Назарової Оксани Сергіївни - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019, прийняте суддею Ткаченком О.В., м. Миколаїв, повний текст складено 02.08.2019,

у справі №915/996/17

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідачів:

-Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області;

-Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

-Міністерства інфраструктури України;

-Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Назарової Оксани Сергіївни

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України і Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт", а також третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Назарової Оксани Сергіївни, в якому просило визнати недійсним укладений 03.12.2015 між відповідачами договір №РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт", посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою Оксаною Сергіївною за реєстровим №1189.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 03.12.2015 укладений відповідачами з порушенням визначеної Законом України "Про оренду державного та комунального майна" процедури, зокрема, за відсутності погодження уповноваженого органу управління - Міністерства інфраструктури України, без опублікування оголошення про проведення конкурсу та із застосуванням оцінки об`єкта оренди, звіт про яку втратив чинність. Водночас позивач зазначає, що вказаний договір укладений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів та є фіктивним, оскільки на виконання даного правочину останніми не було вчинено жодних дій, а саме: нерухоме майно за актом не передавалося, а орендна плата не сплачувалася, тому Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" не мали намірів щодо реального настання правових наслідків укладення договору у вигляді оренди державного нерухомого майна. Крім того, позивач наголошує на тому, що оспорюваний договір порушує права та законні інтереси останнього, оскільки зазначений правочин створює незаконну підставу для користування Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" державним нерухомим майном - відкритими складськими площами загальною площею 13951 кв.м, розташованими за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що позбавляє Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" можливості реалізувати затверджений "План розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу".

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 02.10.2017 порушено провадження у справі №915/996/17.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 (суддя Ткаченко О.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване недоведеністю факту порушення оспорюваним договором прав позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до суду не подано належних та достатніх доказів, які б підтверджували неможливість реалізації останнім затвердженого "Плану розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу", при цьому у вказаному документі не вказано конкретних строків проведення будівництва універсального перевантажувального комплексу на запроектованому причалі №8, а лише зазначено перспективу такого виконання. Водночас місцевий господарський суд зазначив про відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про планування позивачем заходів з будівництва на виконання вищезазначеної програми розвитку саме в період 2015-2018 років, про порушення цих строків внаслідок існування оспорюваного договору оренди, про здійснення позивачем власними силами заходів з будівництва або підтвердження того, що у процесі своєї діяльності останній укладав договори щодо модернізації, реконструкції та будівництва об`єктів портової інфраструктури на виконання "Плану розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу" відповідно до приписів частини другої статті 15 Закону України "Про морські порти України", проте виконанню таких заходів або правочинів завадив оспорюваний договір оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 03.12.2015. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що орендні правовідносини між відповідачами щодо строкового платного користування державним нерухомим майном, розташованим за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт" виникли 01.03.2010 та не припинялись до 31.12.2015, при цьому 03.12.2015 відбулось не укладання нового правочину, а нотаріальне посвідчення вже існуючого договору оренди, щодо істотних умов якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" дійшли згоди 01.03.2010 та який було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що спір у даній справі виник не стосовно конкретного нерухомого майна, а з приводу протиправності дій відповідачів щодо укладення оспорюваного договору оренди №РОФ-864 від 03.12.2015, який надає Товариству з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" підстави для користування державним нерухомим майном - відкритими складськими площами загальною площею 13951 кв.м, розташованими за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що позбавляє Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" можливості реалізувати затверджений "План розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу". Крім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевий господарський суд не дослідив підстави позову, не навів мотивів свого висновку про відповідність оспорюваного договору вимогам законодавства, не надав оцінки доводам позивача щодо наявності охоронюваного законом інтересу останнього та реального порушення відповідачами приписів статті 203 Цивільного кодексу України, що підтверджується низкою наявних у матеріалах справи доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 27.09.2019 (вх.№3313/19/Д2 від 03.10.2019) Міністерство інфраструктури України просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Зокрема, Міністерство інфраструктури України зазначає про те, що оспорюваний договір порушує законний інтерес позивача, оскільки останній укладено без додержання вимог законодавства, при цьому зазначений правочин позбавляє Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" реальної можливості реалізувати проект розвитку морського порту. Водночас Міністерство інфраструктури України зауважує, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам позивача щодо недотримання відповідачами під час укладення договору оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 03.12.2015 вимог статті 203 Цивільного кодексу України.

04.10.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу №1198 від 03.10.2019 (вх.№3313/19/Д4 від 04.10.2019), в якому останнє просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 - без змін, посилаючись на законність набуття ним права користування державним нерухомим майном - відкритими складськими площами загальною площею 13951 кв.м, розташованими за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, оскільки договір оренди №РОФ-864 від 03.12.2015 відповідає положенням законодавства, повноваження відповідачів на підписання даного договору перевірені нотаріусом, волевиявлення останніх було вільним, а сам договір спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Крім того, відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що позивач не є стороною оспорюваного договору, а також не є балансоутримувачем, власником або органом управління майном, що є предметом договору оренди №РОФ-864 від 03.12.2015, при цьому Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" не надано доказів на підтвердження того, що на земельній ділянці, на якій розташоване орендоване майно, планується розміщення певних об`єктів будівництва, а "План розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу" не передбачає припинення існуючих договорів оренди об`єктів портової інфраструктури або неможливість користування складськими площами під час будівництва причалу, відтак укладення між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" договору оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 03.12.2015 жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача. Водночас відповідач зауважує, що на теперішній час договір оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 03.12.2015 припинений, що свідчить про відсутність предмета спору у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Таран С.В., суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В. від 20.09.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 07.10.2019 розгляд справи призначено на 06.11.2019 о 14:00.

У судовому засіданні 06.11.2019 представники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" висловили заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт" та приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Назарової Оксани Сергіївни участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том VІ а.с.106, 108-111).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, Державне підприємство "Миколаївській морський торговельний порт" та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Назарова Оксана Сергіївна своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області ("Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" ("Орендар") укладено договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт", №РОФ-864 (далі - договір №РОФ-864 від 01.03.2010), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв.№410) загальною площею 13951 кв.м, розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (далі - майно), вартість яких згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009 складає 1588100 грн.

Згідно з пунктом 1.2 договору №РОФ-864 від 01.03.2010 майно передається в оренду з метою використання за функціональним призначенням при виконання вантажно-розвантажувальних робіт.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна (пункт 2.1 договору №РОФ-864 від 01.03.2010).

За умовами пункту 2.2 договору №РОФ-864 від 01.03.2010 передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 3.1 договору №РОФ-864 від 01.03.2010 передбачено, що орендна плата визначена за результатами проведеного 23.02.2010 конкурсу на укладання договору оренди (протокол №3 засідання конкурсної комісії по передачі в оренду державного майна від 23.02.2010) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2009 року) 16108,15 грн, в тому числі 70% - 11275,71 грн, 30% - 4832,44 грн.

В силу пункту 7.1 договору №РОФ-864 від 01.03.2010 Орендодавець зобов`язується передати Орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

У пункті 10.1 договору №РОФ-864 від 01.03.2010 визначено, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців , тобто останній діє з 01.03.2010 до 31.03.2013 включно.

На виконання умов договору №РОФ-864 від 01.03.2010 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" підписано акт приймання-передачі б/н від 01.03.2010, відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв.№410) загальною площею 13951 кв.м, розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (далі - майно), вартість яких згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009 складає 1588100 грн. Зазначений акт приймання-передачі є додатком №2 до договору №РОФ-864 від 01.03.2010.

20.09.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" укладено договір №1 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 01.03.2010, яким внесено зміни щодо розміру орендної плати, у зв`язку з чим пункт 3.1 договору №РОФ-864 від 01.03.2010 викладено в наступній редакції: "Орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 із змінами та доповненнями, і становить без ПДВ за перший місяць оренди (вересень 2011 року) 23543,17 грн (розрахунок орендної плати додається - додаток 1)". Крім того, вказаною додатковою угодою узгоджено, що орендна плата нараховується та сплачується з 20.09.2011, при цьому інші умови договору оренди, не змінені чи не доповнені цим договором, залишаються без змін.

В подальшому 24.04.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" укладено договір №2 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 01.03.2010 №РОФ-864 в редакції змін та доповнень, внесених договором №1 від 20.09.2011, зі змісту якого вбачається, що у зв`язку зі зміною вартості об`єкта оренди за новою незалежною оцінкою сторони договору узгодили внести зміни до пунктів 1.1 та 3.1 договору №РОФ-864 від 01.03.2010, зазначивши, що вартість об`єкта оренди визначена згідно з висновком про вартість на 31.12.2012 і за незалежною оцінкою становить 2287560 грн, а орендна плата за базовий місяць розрахунку (грудень 2012 року) складає 28711,73 грн.

Вищезазначеним договором №2 від 24.04.2013 також змінено строк договору №РОФ-864 від 01.03.2010 та порядок продовження дії останнього, зокрема, сторонами вказаного договору узгоджено те, що останній діє з 31.01.2013 до 31.12.2015 включно, при цьому, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, із урахуванням змін у законодавстві, які діють на дату продовження цього договору; зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору №РОФ-864 від 01.03.2010; продовження терміну дії договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об`єктом оренди згідно з частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Водночас сторони домовились, що умови договору №2 від 24.04.2013 застосовуються до правовідносин, що виникли за договором №РОФ-864 від 01.03.2010, та діють з 31.01.2013.

03.12.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області ("Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" ("Орендар") укладено договір оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт", №РОФ-864 (далі - договір №РОФ-864 від 03.12.2015), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв.№63202 - літера на плані технічного паспорту ІІІ, інв.№63203 - літера на плані технічного паспорту IV, інв.№63204 - літера на плані технічного паспорту V) загальною площею 13951 кв.м, розташованих за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт" (далі - майно), вартість яких згідно з незалежною оцінкою станом на 31.12.2012 складає 2287560 грн.

Згідно з пунктом 1.2 договору №РОФ-864 від 03.12.2015 нежитловий об`єкт належить державі в особі Міністерства інфраструктури України на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області 25.11.2014 за ідентифікаційним номером: 29999397; право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Майно передається в оренду з метою використання за функціональним призначенням при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт (пункт 1.3 договору №РОФ-864 від 03.12.2015).

За умовами пункту 2.1 договору №РОФ-864 від 03.12.2015 Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Пунктом 2.2 договору №РОФ-864 від 03.12.2015 визначено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

У пункті 3.1 договору №РОФ-864 від 03.12.2015 узгоджено, що орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 в редакції змін та доповнень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011, та за результатами проведеного 23.02.2010 конкурсу на укладання договору оренди становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2012 року) 28711,73 грн.

В силу пункту 7.1 договору №РОФ-864 від 03.12.2015 Орендодавець зобов`язується передати Орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Відповідно до пункту 10.1 договору №РОФ-864 від 03.12.2015 цей договір діє до 31.12.2015 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, із урахуванням змін у законодавстві, які діють на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору. Продовження терміну дії договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об`єктом оренди згідно з частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (пункт 10.4 договору №РОФ-864 від 03.12.2015).

03.12.2015 зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою Оксаною Сергіївною та зареєстровано в реєстрі за №1189.

За твердженням відповідачів, на момент підписання договору №РОФ-864 від 03.12.2015 об`єкт оренди фактично вже знаходився у користуванні Орендаря, тому факт передачі об`єкта оренди на підставі зазначеного договору підтверджується актом приймання-передачі б/н від 01.03.2010, який є додатком №2 до договору №РОФ-864 від 01.03.2010.

З листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №01-21-59 від 21.09.2017, адресованого позивачу у відповідь на запит останнього про надання публічної інформації №18-09/5823 від 15.09.2017, вбачається, що:

-у період з 01.01.2015 по 03.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" не зверталось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області із заявою в порядку статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з проектом договору та копіями документів, передбачених Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України №201 від 15.02.2013, з наміром взяти в оренду державне нерухоме майно - відкриті складські площі загальною площею 13951 кв.м. інв.№410 (відкритий склад №III новий інв.№63202, відкритий склад №ІУ новий інв.№63203, відкритий склад №У новий інв.№63204), розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт";

-у період з 01.01.2015 по 03.12.2015 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області не направляло листа до Міністерства інфраструктури України в порядку статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з метою одержання погодження на передачу в оренду вищевказаного державного нерухомого майна;

-у період з 01.01.2011 та на час підготовки зазначеної відповіді на запит про надання публічної інформації у газеті "Відомості приватизації" та інших ЗМІ не публікувалось оголошення про намір передати в оренду вищевказані відкриті складські площі;

-наказ стосовно укладення між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" договору №РОФ-864 від 03.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою Оксаною Сергіївною за реєстровим №1189, Регіональним відділенням не видавався;

-у період з 01.01.2014 по 03.12.2015 погодження чи дозвіл від Міністерства інфраструктури України щодо можливості передачі в оренду державного нерухомого майна - відкритих складських площ загальною площею 13951 кв.м. інв.№410 (відкритий склад №III новий інв.№63202, відкритий склад №ІУ новий інв.№63203, відкритий склад №У новий інв.№63204), розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт, до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області не надходило;

-погодження від Міністерства інфраструктури України щодо укладення між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" договору №РОФ-864 від 03.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою Оксаною Сергіївною за реєстровим №1189, до Регіонального відділення не надходило.

22.09.2017 на адресу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшла відповідь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №01-21-63 від 21.09.2017 на запит позивача про надання публічної інформації №18-09/5827 від 15.09.2017, відповідно до якої державне нерухоме майно - відкриті складські площі загальною площею 13951 кв.м інв.№410, розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", передані Товариству з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" в орендне користування за актом приймання-передачі б/н від 01.03.2010, що є додатком до договору №РОФ-864 від 01.03.2010, при цьому з 03.12.2015 та на час підготовки зазначеної відповіді на запит про надання публічної інформації акт приймання-передачі вищевказаного державного нерухомого майна між відповідачами не підписувався.

У листі Міністерства інфраструктури України №10526/16/10-17 від 18.10.2017, направленому позивачу у відповідь на його запит про надання публічної інформації №18-09/5844 від 15.09.2017, зазначено наступні відомості:

-у період з 01.01.2015 по 03.12.2015 Міністерство інфраструктури України не отримувало від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області передбачених Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України №201 від 15.02.2013, запиту на погодження укладення договору оренди із заявою, проектом договору оренди та копіями документів потенційного орендаря щодо передачі в оренду державного нерухомого майна - відкритих складських площ загальною площею 13951 кв.м за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт";

-за результатами розгляду листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 щодо зміни строку дії договору №РОФ-864 від 01.03.2010 Міністерство інфраструктури України повідомило останнє та Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" про непогодження продовження терміну дії вказаного договору, при цьому погодження умов договору оренди та дозвіл на укладення нового договору оренди вищезазначеного державного нерухомого майна у 2015 році Міністерством інфраструктури України також не надавались;

-за інформацією, вказаною в листі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" №07/921 від 21.09.2017, у період з 2010 по 2015 роки вказане майно було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" за договором №РОФ-864 від 01.03.2010, відповідно до якого орендодавцем є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Наказом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №16 від 28.01.2014 з урахуванням змін, внесених наказом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №140 від 16.05.2016, затверджено "План розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу", яким передбачено, зокрема, будівництво універсального перевантажувального комплексу на запроектованому причалі №8 з досягненням очікуваного результату збільшення потужностей для переробки вантажів на 1 млн тонн на рік, доведення глибин до 10,5 м, створення причальної лінії довжиною 190 м та робочих місць, при цьому перспектива виконання вказаного заходу визначена як коротко та середньострокова.

Із матеріалів справи також вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 у справі №910/268/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.06.2016, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про визнання договору №РОФ-864 від 01.03.2010 продовженим на той самий строк і на тих самих умовах та зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївської області укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" додатковий договір про продовження на той самий строк і на тих самих умовах договору №РОФ-864 від 01.03.2010.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що Міністерство інфраструктури України, як уповноважений орган управління об`єктом оренди, не погодило продовження строку дії договору №РОФ-864 від 01.03.2010, тому Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавець, обґрунтовано та правомірно заявило Товариству з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про припинення дії вказаного правочину.

12.04.2017 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення у справі №910/7003/16, яким повністю відмовлено у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про визнання недійсними односторонніх правочинів, оформлених листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ-864 від 01.03.2010 та листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 №14-11-02617 про припинення після закінчення строку дії договору оренди №РОФ-864 від 01.03.2010, та зустрічного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про виселення останнього з орендованого державного майна, а саме: відкритих складських площ (інв.№410) загальною площею 13951 кв.м, розташованих у м. Миколаєві по вул. Заводській, 23/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2017, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 у справі №910/7003/16 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийнято в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено: виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" з орендованого державного нерухомого майна, а саме: відкритих складських площ (інв.№410) загальною площею 13951 кв.м., розташованих за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 у справі №910/7003/16 залишено без змін.

Зазначена постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована дотриманням орендодавцем вимог законодавства та умов договору №РОФ-864 від 01.03.2010 щодо припинення дії останнього (без пролонгації) та, як наслідок, наявністю правових підстав для виселення орендаря у зв`язку із закінченням строку дії вказаного договору з 31.12.2015.

23.04.2018 Київським апеляційним господарським судом у справі №910/12961/17 прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" і Державного підприємство "Адміністрація морських портів України" про внесення змін до договору №РОФ-864 від 03.12.2015 в частині строку його дії шляхом викладення пункту 10.1 останнього у наступній редакції: "Цей договір укладено строком на 5 років та діє з 03.12.2015 по 03.12.2020" та визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" права користування нерухомим майном - відкритими складськими площами (інв.№63202 - літера на плані технічного паспорту ІІІ, площею 5051 кв.м; інв.№63203 - літера на плані технічного паспорту ІV, площею 400 кв.м; інв.№63204 - літера на плані технічного паспорту V, площею 8500 кв.м), загальною площею 13951 кв.м, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, у термін до 03.12.2020.

Вказане судове рішення мотивоване відсутністю правових підстав для укладання між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" договору №РОФ-864 від 03.12.2015, а також тим, що вказаний правочин укладено з порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що державне майно, передане в оренду на підставі договору №РОФ-864 від 01.03.2010, орендодавцеві не поверталось, акт приймання-передавання орендованого майна за нотаріально посвідченим договором оренди №РОФ-864 від 03.12.2015 між сторонами цього договору не підписувався, тому фактично передача об`єкта оренди за вказаним договором не здійснювалась.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 у справі №910/12961/17 набрала законної сили та є чинною.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди державного нерухомого майна №РОФ-864 від 03.12.2015.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на недоведеність факту порушення оспорюваним договором прав Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини першої статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

В силу норм статей 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою особою, права яких були порушені укладенням спірного правочину.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Колегія суддів вбачає, що сторонами оспорюваного договору виступають Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", у той час як Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" не є стороною вказаного правочину, а також не є балансоутримувачем, власником або органом управління майном, що є предметом договору №РОФ-864 від 03.12.2015.

З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне спочатку надати оцінку доводам апелянта стосовно порушення договором №РОФ-864 від 03.12.2015 прав та законних інтересів Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Відповідно до частини восьмої статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини оренди об`єктів портової інфраструктури, що перебувають у державній власності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про морські порти України".

За умовами статті 1 Закону України "Про морські порти України" адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Зі статуту Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №119 від 25.03.2016 (далі - Статут), вбачається, що Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" є державним унітарним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (пункт 1.1 Статуту).

Згідно з пунктом 2.1 Статуту підприємство утворене з метою забезпечення функціонування морських портів, організації та забезпечення безпеки мореплавства, утримання та ефективного використання державного майна, закріпленого за ним на праві господарського відання та отримання прибутку.

У пункті 2.2 Статуту визначено предмет діяльності підприємства, зокрема, утримання та забезпечення ефективного використання державного майна, закріпленого за ним на праві господарського відання, у тому числі модернізація, ремонт, реконструкція та будівництво гідротехнічних споруд, інших об`єктів портової інфраструктури, а також затвердження та організація виконання планів (стратегій) розвитку морських портів, підготовки пропозицій щодо їх удосконалення.

Отже, апеляційний господарський суд зазначає, що адміністрація морських портів в силу приписів закону є органом, який зобов`язаний утримувати, використовувати та розвивати об`єкти портової інфраструктури державної форми власності, незалежно від того, чи передані вони їй на балансовий облік, оскільки остання була створена у 2013 році, тобто вже після укладення первісного договору оренди спірного державного нерухомого майна, яке відбулося 01.03.2010.

При цьому, колегія суддів зауважує, що зміни в законодавстві та утворення нових державних управлінських структур з покладенням на них відповідної компетенції, незалежно від перебування державного нерухомого майна на балансовому обліку адміністрації морських портів України, зумовлюють виникнення в останньої певних законних інтересів з управління таким майном, які підлягають судовому захисту, не зважаючи на те, що такі інтереси об`єктивно не могли існувати на момент укладення правочину щодо вказаного майна.

За таких обставин, незважаючи на те, що балансоутримувачем майна, переданого в оренду за договором №РОФ-864 від 03.12.2015, на момент укладення вказаного правочину виступало Державне підприємство "Миколаївській морський торговельний порт" Південно-західним апеляційним господарським судом враховується передача повноважень з утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності новоутвореному повноважному суб`єкту- Державному підприємству "Адміністрація морських портів України", незалежно від передачі вказаного майна на балансовий облік останнього.

Крім того, як зазначалося вище, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.01.2010 №166-р "Про підготовку інвестиційних проектів у морських торговельних портах України" та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №548-р "Про затвердження Стратегії розвитку морських портів України на період до 2038 року" наказом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №16 від 28.01.2014 з урахуванням змін, внесених наказом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №140 від 16.05.2016, затверджено "План розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу" (далі - План розвитку), яким передбачено, зокрема, будівництво універсального перевантажувального комплексу на запроектованому причалі №8 з досягненням очікуваного результату збільшення потужностей для переробки вантажів на 1 млн тонн на рік, доведення глибин до 10,5 м, створення причальної лінії довжиною 190 м та робочих місць, при цьому перспектива виконання вказаного заходу визначена як коротко та середньострокова.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що відкриті складські площі загальною площею 13951 кв.м, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, є об`єктами портової інфраструктури, які належать до майнового комплексу Миколаївського морського торговельного порту та плануються для використання під час реалізації Плану розвитку в частині будівництва універсального перевантажувального комплексу на запроектованому причалі №8, про що свідчить наявна у матеріалах справи схема морського порту Миколаєва та що є преюдиційною обставиною, встановленою Київським апеляційним господарським судом в межах розгляду справ №910/12961/17 та №910/7003/16.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність у матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б підтверджували неможливість реалізації позивачем затвердженого "Плану розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023) та довгострокову (до 2028) перспективу", оскільки сам факт користування станом на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" відкритими складськими площами загальною площею 13951 кв.м, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, на підставі договору №РОФ-864 від 03.12.2015 позбавляє позивача реальної можливості реалізувати проект розвитку морського порту та, як наслідок, порушує права та законні інтереси останнього, які підлягають судовому захисту, при цьому належним способу захисту виступає саме вимога про визнання договору №РОФ-864 від 03.12.2015 недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Саме така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі №905/1227/17.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі статті 215 Цивільного кодексу України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Організаційні та майнові відносини, що виникають у зв`язку з орендою державного та комунального майна, врегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору).

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Частиною другою статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що державну політику у сфері оренди державного майна здійснюють Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

За умовами статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства.

В силу частини першої статті 7 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ініціатива щодо оренди майна може виходити від фізичних та юридичних осіб, які можуть бути орендарями відповідно до статті 6 цього Закону, пропозиція може надходити від орендодавців, зазначених у статті 5 цього Закону.

Фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону (частина перша статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Частиною другою статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Центральним органом виконавчої влади, до основних завдань якого належать, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також державної політики розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту, є Міністерство інфраструктури України, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (пункти 1, 3 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 30.06.2015 (далі - Положення).

Згідно з підпунктом 63 пункту 4 Положення відповідно до покладених на нього завдань Міністерство інфраструктури України здійснює функції з управління об`єктами державної власності.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначені Законом України "Про управління об`єктами державної власності".

За умовами пункту 30 частини першої статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

В силу частини третьої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Відповідно до абзацу 11 частини четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди, орендодавець відмовляє в укладенні такого договору.

Частиною четвертою статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном, а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника.

Згідно з абзацами 2, 3 частини першої статті 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі укладення договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу та нерухомого майна з орендодавцем, зазначеним в абзацах другому та третьому статті 5 цього Закону, орендодавець у п`ятиденний термін після підписання сторонами договору повідомляє про це орган, уповноважений управляти відповідним майном (у разі укладення договору оренди державного майна). У разі укладення договору оренди з підприємством воно у п`ятиденний термін повідомляє про це орендодавців, зазначених в абзацах другому та третьому статті 5 цього Закону, та орган, уповноважений управляти відповідним майном (у разі укладення договору оренди державного майна).

З наявної у матеріалах справи копії листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №01-21-59 від 21.09.2017, вбачається, що:

-у період з 01.01.2015 по 03.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" не зверталось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області із заявою в порядку статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з проектом договору та копіями документів, передбачених Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України №201 від 15.02.2013, з наміром взяти в оренду державне нерухоме майно - відкриті складські площі загальною площею 13951 кв.м. інв.№410 (відкритий склад №III новий інв.№63202, відкритий склад №ІУ новий інв.№63203, відкритий склад №У новий інв.№63204), розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт";

-у період з 01.01.2015 по 03.12.2015 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області не направляло листа до Міністерства інфраструктури України в порядку статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з метою одержання погодження на передачу в оренду вищевказаного державного нерухомого майна;

-у період з 01.01.2011 та на час підготовки зазначеної відповіді на запит про надання публічної інформації у газеті "Відомості приватизації" та інших ЗМІ не публікувалось оголошення про намір передати в оренду вищевказані відкриті складські площі;

-у період з 01.01.2014 по 03.12.2015 погодження чи дозвіл від Міністерства інфраструктури України щодо можливості передачі в оренду державного нерухомого майна - відкритих складських площ загальною площею 13951 кв.м. інв.№410 (відкритий склад №III новий інв.№63202, відкритий склад №ІУ новий інв.№63203, відкритий склад №У новий інв.№63204), розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що знаходяться на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт, до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області не надходило;

-погодження від Міністерства інфраструктури України щодо укладення між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" договору №РОФ-864 від 03.12.2015 до Регіонального відділення не надходило.

Крім того, у листі Міністерства інфраструктури України №10526/16/10-17 від 18.10.2017 зазначено наступну інформацію:

-у період з 01.01.2015 по 03.12.2015 Міністерство інфраструктури України не отримувало від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області передбачених Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України №201 від 15.02.2013, запиту на погодження укладення договору оренди із заявою, проектом договору оренди та копіями документів потенційного орендаря щодо передачі в оренду державного нерухомого майна - відкритих складських площ загальною площею 13951 кв.м за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт";

-за результатами розгляду листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 щодо зміни строку дії договору №РОФ-864 від 01.03.2010 Міністерство інфраструктури України повідомило останнє та Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" про непогодження продовження терміну дії вказаного договору, при цьому погодження умов договору оренди та дозвіл на укладення нового договору оренди вищезазначеного державного нерухомого майна у 2015 році Міністерством інфраструктури України також не надавались.

Водночас Південно-західним апеляційним господарським судом враховується наступне.

В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Колегія суддів вбачає, що обставини відсутності звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області з пропозицією орендувати відкриті складські площі загальною площею 13951 кв.м, що перебувають на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" та розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17, а також відсутності погодження Міністерства інфраструктури України на укладення договору №РОФ-864 від 03.12.2015 встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 у справі №910/12961/17, яка набрала законної сили та є чинною, відтак є преюдиційними в розумінні приписів процесуального закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бочаров проти України" наголошує на тому, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Між тим, відповідачами до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області з пропозицією щодо оренди спірного нерухомого майна, направлення останнім копій відповідних матеріалів до Міністерства інфраструктури України, розгляду вказаних матеріалів зазначеним уповноваженим органом управління державним нерухомим майном та надання за результатами такого розгляду погодження на укладення оспорюваного договору, розміщення в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати спірне державне нерухоме майно в оренду, а також повідомлення Міністерства інфраструктури України про укладення договору №РОФ-864 від 03.12.2015.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що договір №РОФ-864 від 03.12.2015 відповідачами укладено з порушенням приписів частини першої статті 7, частин першої, другої, четвертої та абзацу 11 частини дев`ятої, абзаців 2, 3 частини першої статті 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що свідчить про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним та, як наслідок, задоволення позовних вимог.

При цьому колегією суддів критично оцінюються посилання позивача на те, що договір №РОФ-864 від 03.12.2015 є фіктивним та укладений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, оскільки у матеріалах справи відсутні та позивачем до суду першої інстанції не подано належних та достатніх доказів на підтвердження зазначених доводів.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що договір №РОФ-864 від 03.12.2015 не є окремим договором, оскільки 03.12.2015 відбулось не укладання нового правочину, а нотаріальне посвідчення вже існуючого договору оренди, щодо істотних умов якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" дійшли згоди 01.03.2010, з огляду на наступне.

Дослідивши зміст договорів №РОФ-864 від 01.03.2010 та №РОФ-864 від 03.12.2015, колегія суддів вбачає низку відмінностей між ними, а саме: у назві, даті укладення, додатках, банківських та поштових реквізитах сторін, редакції окремих пунктів та особах-підписантах, між тим сама правова природа нотаріального посвідчення договору, який раніше було укладено у простій письмовій формі, передбачає, що спеціально уповноваженим суб`єктом - нотаріусом засвідчується договір саме у тій редакції, яка підписана сторонами. Якщо ж зміст нотаріального посвідченого договору відрізняється від договору, укладеного сторонами у простій письмовій формі, то такий договір у розумінні закону необхідно кваліфікувати як новий окремий правочин, який, у разі наявності правових підстав, може бути визнаний недійсним.

Водночас апеляційний господарський суд зауважує, що в оспорюваному позивачем договорі №РОФ-864 від 03.12.2015 відсутнє будь-яке застереження про те, що вказаний правочин є лише нотаріально посвідченим договором №РОФ-864 від 01.03.2010. Навпаки його зміст свідчить про укладення між відповідачами самостійного договору.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" стосовно того, що на теперішній час договір №РОФ-864 від 03.12.2015 припинений, що свідчить про відсутність предмета спору у даній справі, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, як зазначалося вище, розглядаючи справи про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними саме на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, при цьому закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину не перешкоджає поданню відповідного позову про визнання його недійсним.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 у справі №905/1227/17.

03.10.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшла заява про розподіл судових витрат б/н від 27.09.2019 (вх.№3313/19/Д3 від 03.10.2019), в якій останнє просить стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" понесені Міністерством інфраструктури України у зв`язку з апеляційним переглядом рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 судові витрати у загальній сумі 145 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною тринадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу положень статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене та враховуючи документальне підтвердження Міністерством інфраструктури України понесених ним у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції судових витрат на суму 145 грн, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь Міністерства інфраструктури України 145 грн судових витрат.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 не відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2019 у справі №915/996/17 скасувати.

Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним укладений 03.12.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" договір №РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Миколаївській морський торговельний порт", посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою Оксаною Сергіївною за реєстровим №1189.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 800 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 800 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 1200 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 1200 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на користь Міністерства інфраструктури України 72,50 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" на користь Міністерства інфраструктури України 72,50 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко