ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа№ 910/4015/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року (дата підписання повного тексту 18.06.2019 року)

у справі № 910/4015/19 (суддя: Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віейбі Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс"

про стягнення 155 853,05 грн, -

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віейбі Лізинг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості в розмірі 155853,05 грн, з яких: 98 797,07 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів, 25264,98 грн пені та 31791,00 грн 45% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором фінансового лізингу №180315-3/ФЛ-Ю-А від 15.03.2018 року в частині внесення лізингових платежів з 09.07.2018 року (4-й період лізингу) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 155853,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник зазначив, що спірний договір фінансового лізингу мав бути нотаріально посвідченим.

Таким чином, скаржник вказав, що суд першої інстанції стягнув кошти на підставі нікчемного правочину.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019 року справу № 910/4015/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року у справі № 910/4015/19 залишив без руху своєю ухвалою від 19.07.2019 року.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому розмірі згідно з чинним законодавством.

Відтак, скаржником було усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А., у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/4015/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 910/4015/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г. своєю ухвалою від 30.08.2019 року. Крім того, даною ухвалою апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року у справі № 910/4015/19.

19.09.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року у справі №910/4015/19 без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскільки нотаріальне посвідчення спірного договору законом не передбачено, домовленості сторін щодо його посвідчення не було, то відсутні будь-які правові підстави для визнання договору фінансового лізингу №180315-3/ФЛ-Ю-А від 15.03.2018 року недійсним.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

15.03.2018 року між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №180315-3/ФЛ-Ю-А (далі - договір), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладання договору наведені в додатку "Специфікація", а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Відповідно до п. 4. договору, предметом лізингу є вантажний автомобіль МАЗ 6501С5, загальною вартістю предмету лізингу з ПДВ 1841000,00 грн.

Розділом 5 договору сторонами визначено основні умови лізингу та умови передачі: строк лізингу - 36 місяців, максимальний термін передачі, з врахуванням положень додатку "Загальні умови" - 09.04.2018 року, мінімальний строк для дострокового придбання - 13 місяців, гранична дата сплати авансового лізингового платежу - 12.03.2018 року.

Згідно п. 1.2. договору строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку "Графік сплати лізинговх платежів" до Договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 2.2. договору усі платежі за договором лізинг одержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням корегування, вказаного в п. 2.5., 2.6. загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7. - 2.9., 3.5. загальних умов.

Згідно п. 2.3. договору авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), з врахуванням пункту 2.6. Загальних умов, лізингоодержувача зобов`язаний сплатити протягом 3 банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем.

Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувача зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню. (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 10.1. договору, останній набирає чинності (вважається укладеним) після його підписання сторонами.

Додатком "Графік сплати лізингових платежів" до Договору сторонами складено відповідний графік у вигляді таблиці із визначенням періодів лізингу, платежів (авансовий, черговий), сум відшкодування (комендації) частини вартості предмета лізингу, сум винагороди (комісії) та сум загального лізингового платежу.

Додатком "Специфікація" до договору сторонами визначено предмет лізингу, що це вантажний автомобіль МАЗ 6501С5-584-000, самоскид, 2018 року випуску, в кількості 1 шт. Загальна вартість предмета лізингу, разом з ПДВ, складає 1 841 000,00 грн.

Додатковою угодою від 15.03.2018 року до договору сторонами викладено розділ 5 договору в наступній редакції: строк лізингу - 36 місяців, максимальний термін передачі, з врахуванням положень додатку "Загальні умови" - 09.04.2018 року, мінімальний строк для дострокового придбання - 13 місяців, гранична дата сплати авансового лізингового платежу - 19.03.2018 року. Окрім того, вказаною додатковою угодою сторонам викладено в новій редакції Графік сплати лізингових платежів.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, лізингодавець передав предмет лізингу, а саме: новий спеціалізований вантажний самоскид МАЗ, моделі 6501С5, 2018 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вищевказаний предмет лізингу в користування (фінансовий лізинг), що підтверджується актом прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором від 20.03.2018 року (наявний в матеріалах справи). Разом з предметом лізингу також передано сервісну книжку, інструкцію з експлуатації, комплект державних номерних знаків, один комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісну карточку, автомобільний набір. У наведеному акті лізингоодержувачем підтверджено, що будь-які пошкодження предмета лізингу відсутні, предмет лізингу та його комплектація відповідають заявці лізингоодержувача та специфікації до договору.

Відповідно до п. 2.1.7.1. загальних умов до договору числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 25 липня 2017 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2017 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Згідно п. 2.1.8. договору, період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Так, за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм ст. 292 Господарського кодексу України та Закону України "Про фінансовий лізинг". Одночасно, відповідно до ст. 2 вказаного нормативно-правового акту відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг (ст. 806-809), найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов`язаний, зокрема, у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Згідно ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний прийняти предмет лізингу та користуватись ним відповідно до його призначення та умов договору.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України та ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останній всупереч прийнятих на себе обов`язків по договору, зобов`язання зі сплати лізингових платежів виконував не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у відповідності до Графіку сплати лізингових платежів та загальних умов до договору, з врахуванням того, що Акт приймання передачі предмету лізингу підписаний сторонами 20.03.2018 року, строком сплати лізингових платежів є 9-те число кожного місяця в розмірі визначеному в графіку, так зокрема, строк сплати лізингового платежу по 1-му період лізингу повинен був бути виконаний 09.04.2018 року, по 2-му - 09.05.2018 року, по 3-му - 09.06.2018 року, по 4-му - 09.07.2018 року і т.д.

Отже, строк внесення відповідачем на рахунок позивача, зокрема лізингового платежу по 4-му періоду лізингу в розмірі 98 797,07 грн, настав.

Як вбачається з довідки про нарахування та сплати лізингових платежів за договором станом на 28.03.2019 року (наявна в матеріалах справи), відповідачем не було здійснено сплату лізингового платежу по 4-му періоду лізингу в розмірі 98 797,07 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано скаржником належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу , що станом на час винесення оскаржуваного рішення, заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті лізингових платежів по 4-му періоду лізингу на підставі договору становить 98 797,07 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 98797,07 грн.

Пори цьому, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що спірний договір фінансового лізингу мав бути нотаріально посвідченим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг».

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України, встановлено вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу лише за участі фізичної особи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням позивача викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, що оскільки нотаріальне посвідчення спірного договору законом не передбачено, домовленості сторін щодо його посвідчення не було, то відсутні будь-які правові підстави для визнання договору фінансового лізингу №180315-3/ФЛ-Ю-А від 15.03.2018 року недійсним.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги, що спірний договір в судовому порядку недійсним не визнавався, а отже є дійсним.

Щодо позивних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені у загальному розмірі 25 264,98 грн, нарахованої за загальний період з 10.07.2018 року по 27.03.2019 року, а також 45% річних у розмірі 31 791,00 грн нарахованих за період з 10.07.2018 року по 27.03.2019 року, колегія суддів відзначає наступне. Згідно ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1.1. договору, за порушення обов`язку з своєчасної плати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутись.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2.7. договору, у разі, якщо лізингоодержувача прострочить сплату лізингових платежів (в т.ч. і сплату суми збільшення, передбаченої цим Договором), на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 45% річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу, у зв`язку з чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Колегія суддів перевіривши розрахунки пені та 45% річних, встановила, що вони є арифметично вірними, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 25264,98 грн та сума 45% річних в розмірі 31791,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року у справі №910/4015/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/4015/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич