ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2019 р. Справа №914/1060/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за вих. № НЮ-1791 від 13.08.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3094/19 від 19.08.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2019, суддя Горецька З.В., повний текст складено 09.08.2019

у справі №914/1060/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" (надалі ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ"), м. Білицьке Донецької області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця"), м. Львів

про стягнення 21 646,66 грн.

за участю представників учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ"Львівська залізниця" про відшкодування збитків в розмірі 21 646,66 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.08.2019 у справі №914/1060/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" 16 164,86 грн. вартості нестачі вантажу та 1 434,52 грн. судового збору.

Приймаючи рішення у справі, місцевий суд виходив з того, що відповідно до залізничних накладних № 53924247 від 20.01.2019, № 48193304 від 04.02.2019, № 48489413 від 22.02.2019 відповідач прийняв до перевезення вугілля кам`яне у кількості, зазначеній відправником, однак, за даними комерційних актів № 482004/59 від 09.01.2019 та №482004/48/1 від 27.01.2019 у вагонах № 56965619, №67180224 виявлено недостачу вантажу у кількості 2 866 кг та 2 970 кг. Здійснивши розрахунки з урахуванням норм природної втрати 2% для мінерального палива під час перевезення, завантаженого у вологому стані, суд встановив, що вартість недостачі вантажу за залізничною накладною №48193304 становить 8 025,25 грн, за залізничною накладною №53924247 становить 8 139,61 грн. За даними комерційного акту № 482004/129/26 від 02.03.2018 у вагоні № 56937402 недостачі вантажу не виявлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулася до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. На думку відповідача, місцевим господарським судом не застосовано ст. 114 Статуту залізниць України та п. 27 Правил видачі вантажів. Також скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність вартості відправленого вантажу. Скаржник стверджує, що оскільки жодних доказів на підтвердження сплатити вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, позивачем суду не надано, то відсутні підстави вважати, що позивач зазнав реальних збитків.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді Мирутенко О.Л. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2019 у справі №914/1060/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 16.09.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 ГПК України.

11.09.2019 ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" на поштову адресу суду надіслало відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/5736/19 від 16.09.2019), у якому заперечило проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

17.09.2019 РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на поштову адресу суду надіслала клопотання (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/5834/19 від 19.09.2019), у якому просить суд долучити до матеріалів справи постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 у справі № 914/4217/15.

Приписами ст. 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи, що РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" подала клопотання про долучення до матеріалів додаткових доказів 19.097.2019, тобто, після закінчення процесуальних строків, встановлених судом, поважних причини щодо його пропуску заявником не наведено, колегія суддів дійшла висновку про залишення такого клопотання без розгляду.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

28.12.2017 між ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (замовник) та ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" (виконавець) укладено договір № 607-ПУ-ПТП (а.с. 29-32), відповідно до умов якого замовник зобов`язувався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, пов`язані зі збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат 3амовнику, в строки та на умовах, обумовлених договором та/або специфікаціями.

Пунктом 10.1 договору сторони узгодили, що останній вступає в силу з 01.01.2018. Дата закінчення строку дії договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх обов`язків, обумовлених даним договором, датою закінчення строку дії договору є 30.04.2018, а в випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами своїх обов`язків датою закінчення строку дії договору є дата повного і належного виконання сторонами (у відповідності до умов договору) усіх прийнятих на себе обов`язків.

Додатковою угодою від 19.04.2018 ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" продовжили строк дії договору № 607-ПУ-ПТП до 19.04.2019

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" завантажило вантаж - вугілля кам`яне марки ДГ О-100, зокрема, у піввагон № 67180224 в кількості 66500 кг, у піввагон № 56965619 в кількості 66700 кг, у піввагон № 56937402 в кількості 69300 кг та здійснило його відправку за залізничними накладними № 53924247 від 20.01.2019, № 48193304 від 04.02.2019 зі станції Добропілля Донецької залізниці до станції Добротвір Львівської залізниці, та за залізничною накладною № 48489413 від 22.02.2019 зі станції Добропілля Донецької залізниці до станції Бурштин Львівської залізниці..

Згідно інформації, що міститься у накладних - товар укатаний катком, маркований у формі поперечних смуг трикутної форми.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача (п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України № 138 від 08.06.2011).

Отже, на підставі накладних № 53924247, № 48193304, № 48489413 Залізниця прийняла у ПАТ "ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ" на станції Добропілля Донецької залізниці для перевезення вказане вугілля та зобов`язалась доставити його на станцію Добротвір Львівської залізниці та станцію Бурштин Львівської залізниці.

На станції Покровськ Донецької залізниці було здійснено переваження вагонів № 67180224, № 56965619, № 56937402, за результатами якого встановлено нестачу вантажу у вказаних вагонах. Про даний факт складено комерційні акти № 482004/48/1 від 27.01.2019, № 482004/59 від 09.02.2019, № 482004/129/26 від 02.03.2019 загальної форми ГУ-22, у розділі "А" яких вказано про те, що вагони є технічно справними.

У розділі "Д" комерційного акту № 482004/48/1 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону №61847703 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 84400 кг, тара - 22200 кг, нетто - 62200кг, що менше вантажного документу на 4300кг. Поверхность вантажу на рівні бортів, вкрито снігом, із-за сніга маркування не проглядається. Над 1-2 люками виїмка 400см х 280см х 100-110см, над 7 люком зліва виїмка 40см х 80см х 30см. Вагон бездвірний, люка закриті, течі вантажу немає. Вагон в технічному відношенні справний.

У розділі "Д" комерційного акту № 482004/59 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 56965619 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 84300 кг, тара - 21800 кг, нетто - 62500кг, що менше вантажного документу на 4200кг. Фактично поверхня вантажу нижче бортів на 10 см, нерівномірно потоптано, маркування порушено. Над 1-7 люками з права 1050см х 200см х 250см х 60см - 80см, над 7 люком зліва виїмка 40см х 80см х 30см. Вагон бездвірний, люка закриті, течі вантажу немає. Вагон в технічному відношенні справний.

У розділі "Д" комерційного акту № 482004/129/26 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 56937402 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 91450 кг, тара - 23400 кг, нетто - 68050кг, що менше вантажного документу на 1250кг. Фактично поверхня вантажу з 1-го по 4-ий люка на рівні бортів, вкатана, маркування поперечними борознам, з 5-го по 7-ий люк нижче бортів на 10 см, потоптана, не вкатана, не маркована. Між 4 і 5 люками і над 7 люком дві виїмки 60см х 280см х 40см і 100см х 280см х 40см. Вагон бездвірний, люки зачинені, течі вантажу нема.

Після видачі вантажу вантажоодержувачу, останній передав право на пред`явлення позову до залізниці вантажовідправнику - Публічному акціонерному товариству ,,ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ'', що підтверджується відповідними переуступними написами на накладних № 53924247, № 48193304, № 48489413 за підписами генерального директора та головного бухгалтера АТ "ЗАХІДЕНЕРГО", скріпленими печаткою Товариства. .

Відповідно до довідки ПрАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛДЯ" № 1/1757 від 20.03.2019р. вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні № 67180224 за накладною № 53924247 становить 2 740,61грн. з урахуванням ПДВ, № 1/1758 від 20.03.2019р. вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні № 56965619 за накладною № 48193304 становить 2 800,16 грн. з урахуванням ПДВ, № 1/67 від 10.05.2019р. вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні № 56697402 за накладною № 48489413 становить 3 216,47грн. з урахуванням ПДВ.

З огляду на викладене, з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно з Правилами видачі вантажів для мінерального палива складає 1%, за розрахунком позивача нестача вантажу у вагоні № 56965619 становить 3533 кг, у вагоні №67180224 становить 3635 кг, у вагоні № 56937402 - становить 557 кг.

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків на суму 21 646,66 грн.

При прийнятті постанови, суд апеляційної інстанції керувався наступним.

Спір у цій справі стосується відповідальності за втрату вантажу у сфері залізничних перевезень.

Відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1-3 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом частини 2 статті 307 Господарського кодексу України та частин 2-3 статті 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

За змістом статті 105 Статуту залізниць України (надалі Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. N 457 (зі змінами і доповненнями), вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

У відповідності до статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в)псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів (частина 5 статті 129 Статуту).

Згідно зі статтею 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до статті 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Матеріалами судової справи підтверджено, що накладні № 53924247, № 48193304, № 48489413 містять переуступні написи за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ "ДТЕК Західенерго", скріпленими печаткою Товариства, який підтверджує передачу права на пред`явлення позову ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить статті 133 Статуту.

Частиною 1 статті 31 Статуту передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

За змістом статті 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на станції Покровськ Донецької залізниці було складено комерційні акти № 482004/48/1 від 27.01.2019, № 482004/59 від 09.02.2019, № 482004/129/26 від 02.03.2019, відповідно до яких у вагонах № 67180224, № 56965619, № 56937402 виявлено нестачу вантажу.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, та є належними і допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Втім, на станції відправлення вантаж був прийнятий відповідачем до перевезення без зауважень. Залізниця не мала будь-яких застережень до стану вагонів та вантажу. Наявні у матеріалах справи комерційні акти не містять відомостей про те, що вагони № 67180224, № 56965619, № 56937402 є технічно несправними, що могло призвести до втрати вантажу.

Також Залізниця не надала доказів про те, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що втрата вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності Залізниці.

У відповідності до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями частини 1 статті 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно зі статтею 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість вугілля, недостачу якого виявлено та підтверджено комерційними актами, визначено на підставі наявної у матеріалах справи довідки вантажовідправника.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Статтею 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, передбачено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

З огляду на вищевикладене, у вагоні № 56937402 немає недостачі вантажу, що підтверджується даним розрахунком: 69 300 кг х 2% = 1 386 кг - норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто 69 300 кг - 1 386 кг - 68 050 кг = + 136 кг.

У вагоні № 56965619 недостача вантажу становить 2 866 кг. Так, за проведеними судом першої інстанції розрахунками з урахуванням норм природної втрати 2% для мінерального палива під час перевезення, завантаженого у вологому стані, недостача вантажу за залізничною накладною №48193304 становить 8 025,25 грн., зокрема: 66700 кг х 2%= 1334 кг; 4200 кг - 1334 кг = 2866 кг; 2866 кг:1000 = 2,866 т; 2,866 т х 2800,16 грн. = 8 025,25 грн.

В розрахунку 66700 кг - маса нетто у вагоні; 4200 кг - маса недостачі за комерційним актом; 1334 кг норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто; 1334 кг - недостача вантажу в кілограмах; 2,866 т - недостача вантажу в тонах; 2800,16 грн. вартість однієї тони вугільної продукції.

У вагоні №67180224 недостача вантажу становить 2 970 кг. З урахуванням норм природної втрати 2% для мінерального палива під час перевезення, завантаженого у вологому стані, недостача вантажу за залізничною накладною №53924247 становить 8 139,61 грн., зокрема: 66500 кг х 2%= 1330 кг; 4300 кг - 1330 кг = 2970 кг; 2970 кг:1000 = 2,97 т; 2,97 т х 2740,61 грн. = 8 139,61 грн.

В розрахунку 66500 кг - маса нетто у вагоні; 4300 кг - маса недостачі за комерційним актом; 1330 кг норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто; 1330 кг - недостача вантажу в кілограмах; 2,97 т - недостача вантажу в тонах; 270,61 грн. вартість однієї тони вугільної продукції.

Перевіривши зроблений судом першої інстанції розрахунок суми недостачі вантажу, суд апеляційної інстанції вважає його обґрунтованим, оскільки такий проведено з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто 2% для мінерального палива по кожному вагону окремо, що сукупно становить 16 164,86 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2019 у справі №914/1060/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.Л. Мирутенко

Б.Д. Плотніцький