ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2019 р. Справа № 909/685/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача - Гач В.П., Хоптій М.В.

від відповідача-1 (скаржника) - Билень І.М.

від відповідача-2 - не з`явився

від третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", вих.№61.1.1/59 від 26 квітня 2019 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року (підписане 09.04.2019 року), суддя Грица Ю.І.

у справі №909/685/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Гач Василя Павловича, с. Угорники, Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська область

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Київ

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , с. Угорники, Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська область

про визнання договору недійсним

в с т а н о в и в :

08 серпня 2018 року Фізична особа-підприємець Гач Василь Павлович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" про визнання недійсним договору №1 від 09 липня 2014 року, укладеного між ФОП Гач Василем Павловичем та ТзОВ «Рона» зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01.01.2015 року.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року у справі №909/685/18 позов задоволено. Суд вирішив визнати недійсним договір №1 від 09 липня 2014 року, укладеного між ФОП Гач Василем Павловичем та ТзОВ «Рона» зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01.01.2015 року.

Рішення суду мотивоване тим, що укладаючи спірний договір, відповідач-2 ввів в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо оплати послуг поручителя, яка передбачена договором №1 від 01.01.2015 року. Суд у рішенні зазначив, що наявність факту обману з боку боржника - ТзОВ «Рона» вбачається і з матеріалів кримінального провадження №0000414 від 02 лютого 2017 року, де Гач В.П. є потерпілим. Крім того, суд встановив, що спірний договір майнової поруки укладено позивачем без відома та згоди його дружини - ОСОБА_1 та відповідно без згоди на передання зазначеного в договорі майна в іпотеку, що свідчить про одноособове розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року у справі №909/685/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт обману з боку ТзОВ «Компанія Рона» при укладенні спірного договору. Поряд з тим, вважає необгнунтованими посилання суду в оскаржуваному рішенні на матеріали кримінального провадження, оскільки вирок суду, що набрав законної сили, який у визначених ст.ст.75 86 ГПК України випадках та порядку може бути врахований при ухваленні судового рішення у справі, в матеріалах справи відсутній та позивачем суду не наданий. Також апелянт вказує, що невиконання договору з боку ТзОВ «Компанія Рона» не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, скаржник наголошує на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права в частині належності Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" як відповідача у справі, зважаючи на те, що останній не є стороною договору №1 від 09 липня 2014 року, який позивач просить визнати недійсним. А також звертає увагу, що судом помилково взято до уваги клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, оскільки таке подане до суду не у встановлений строк.

Представник відповідача-1 (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року у справі №909/685/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 19 серпня 2019 року). Зокрема, зазначав, що ТзОВ "Компанія Рона", укладаючи спірний договір, не мало наміру вчиняти дії, спрямовані на його виконання, а саме: здійснювати плату ФОП Гачу В.П. за передачу останнім майна в іпотеку. Посилається на укладення спірного договору шляхом обману, що має наслідком визнання його недійсним.

Представники відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. 28 жовтня 2019 року від третьої особи до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (б/н від 25.10.2019 року), однак, колегія суддів такий залишає без розгляду, оскільки строк на його подання, визначений в ухвалі суду від 13 травня 2019 року давно закінчився, при цьому, третя особа не просить суд такий строк поновити та не зазначає обставин щодо неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом. Відповідач-2 не подав суду відзив чи будь-яких пояснень на апеляційну скаргу.

Оскільки явка представників відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем Гач Василем Павловичем (в тексті договору - сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (в тексті договору - сторона-2) укладено договір №1, відповідно до умов якого ФОП Гач В.П. для забезпечення виконання ТзОВ «Компанія Рона» зобов`язань, що ґрунтуються на умовах генерального договору №ЮР/1.14-17 щодо умов надання банківських гарантій та акредитивів від 26.02.2014 року та кредитного договору №1.14-16 від 26.02.2014 року, приймає на себе зобов`язання виступити майновим поручителем перед банком для забезпечення виконання вказаних договорів, шляхом підписання іпотечного договору.

Згідно з п.1.2 Договору №1 предметом іпотечного договору є наступне нерухоме майно:

- адмінбудинок, літера А, загальною площею 1203,5 кв. м, що знаходиться за адресою: Івано - Франківська область, Тисменецький район , с. Угринів, вул . Галицька, 26 ;

- виробничий цех, літера Б, загальною площею 1865,1 кв. м, що знаходиться за адресою: Івано -Франківська область, Тисменецький район, с. Угринів, вул. Галицька, 26;

- трансформаторна підстанція, літера Г, загальною площею 50,9 кв. м, що знаходиться за адресою: Івано - Франківська область, Тисменецький район, с. Угринів, вул. Галицька, 26;

- земельна ділянка загальною площею 1,3504 га, розташована за адресою: Івано -Франківська область, Тисменецький район, с. Угринів, вул. Галицька, 26.

Відповідно до п.2.1 Договору №1 за виконання ФОП Гач В.П. своїх зобов`язань, зазначених в розділі 1 цього договору, ТзОВ «Компанія Рона» зобов`язалась здійснювати плату на умовах цього договору.

Нарахування плати здійснюється щомісячно, починаючи з дати підписання між стороною-1 і банком іпотечного договору та закінчуючи датою припинення дії вказаного іпотечного договору. Розмір плати сторонами встановлюється в сумі 50 000 грн. за один календарний місяць. Плата за перший місяць здійснюється не пізніше останнього календарного дня місяця, з якого нараховується плата, за кожний наступний місяць плата здійснюється стороною-2 в строк не пізніше останнього календарного дня цього місяця (п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Договору №1).

Згідно з п.6.1 Договору №1 сторони стверджують, що цей договір не стосується прав та обов`язків будь-яких третіх осіб.

Додатковою угодою №1 від 01 січня 2015 року сторони внесли зміни до договору №1 від 09 липня 2014 року в частині розміру плати, розмір якої збільшили до 80 000 грн за один календарний місяць.

09 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (в тексті договору - іпотекодержатель) та громадянином України Гач Василем Павловичем (в тексті договору - іпотекодавець) укладено іпотечний договір №1.14-16/17/1-6, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зобов`язання:

- генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів від 26 лютого 2014 року (боржник - ТзОВ «Компанія Рона»);

- кредитного договору №1.14-16 від 16 лютого 2014 року (боржник - ТзОВ «Компанія Рона»),

передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах, визначених у цьому договорі, нерухоме майно, зазначене в ст.2 цього договору, а саме: адмінбудинок (літ.А) площею 1203,5 кв. м, виробничий цех (літ.Б) площею 1865,1 кв. м, трансформаторна підстанція (літ.Г) площею 50,9 кв. м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Тисменецький район, с. Угринів, вул. Галицька, 26 , а також земельна ділянка площею 1,3504 га, розташована за вказаною адресою.

Докази виконання договору №1 від 09 липня 2014 року з боку ТзОВ «Компанія Рона» щодо здійснення плати, передбаченої в розділі 2 договору, в матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надано.

У серпні 2018 року ФОП Гач Василь Павлович звернувся до суду з цим позовом до відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" про визнання недійсним договору №1 від 09 липня 2014 року зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01 січня 2015 року. Позов мотивовано тим, що спірний договір укладено під впливом обману зі сторони директора ТзОВ «Компанія Рона», що полягав в обіцяній фінансовій вигоді та компенсації договору майнової поруки.

Як зазначалась вище, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року у справі №909/685/18 позов задоволено в повному обсязі, тобто і до відповідача-1 і до відповідача-2, однак колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Статтею 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з ч.1 ст.48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.48 ГПК України).

Пунктом 1 ч.1 ст.177 ГПК України передбачено, що завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

У підготовчому засіданні суд, серед іншого, вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

В цьому випадку позивач - ФОП Гач В.П. (як сторона договору) звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору №1 від 09 липня 2014 року до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" (яке є іншою стороною спірного договору) та Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (яке не є стороною спірного договору, який позивач просить визнати недійсним). Поряд з тим, позивач не обґрунтував, яким чином саме відповідач-1 (ПАТ "Перший український міжнародний банк") порушує (оспорює) його право.

Колегія суддів погоджується з позивачем, що рішення у цій справи може вплинути на права та обов`язки Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", яке в такому випадку могло бути залучене до участі у справі в якості третьої особи, однак, позивачем не обґрунтовано в чому полягає заявлена матеріально-правова вимога саме до вказаного банку, який не є стороною спірного договору та не оспорює права позивача.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд вирішив справу (позовна вимога про визнання недійсним договору) в тому числі і до неналежного відповідача - Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до відповідача-1 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові до відповідача-1.

Поряд з тим, звертаючись до суду з цим позовом, позивач визначив як відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", яке є належним відповідачем у справі.

У п.2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз`яснено, що необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п.2.1 вказаної вище постанови).

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У цьому випадку ФОП Гач В.П. звернувся з позовом про визнання недійсним договору №1 від 09 липня 2014 року, оскільки вважає що укладення спірного договору відбулося під впливом обману зі сторони директора ТзОВ «Компанія Рона», що полягав в обіцяній фінансовій вигоді та компенсації договору майнової поруки, яка в подальшому виплачена не була.

Порука є одним із способів забезпечення зобов`язання. Так, відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ст.558 ЦК України поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як правильно встановлено судом оплата, передбачена розділом 2 договору №1 від 09 липня 2014 року, ТзОВ «Компанією Рона» не здійснювалась взагалі. Поряд з цим, з матеріалів кримінального провадження за №0000414, де Гач В.П. є потерпілим, вбачається наявність факту обману з боку боржника - ТзОВ «Компанія Рона».

Щодо тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції порядку долучення доказів до справи (матеріалів з кримінального провадження), колегія суддів такі відхиляє, адже, як вбачається з клопотання ФОП Гач В.П . про долучення доказів (б/н від 24 грудня 2018 року) позивачем письмово обґрунтовано неможливість подання таких доказів разом з позовною заявою чи у більш ранній термін, ніж вони подані, оскільки такі докази останнім отримано лише після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000414, де позивач є потерпілим (арк. справи 118 том ІІІ).

Щодо посилань суду першої інстанції на укладення спірного договору без згоди ОСОБА_1 , яка є дружиною Гач Василя Павловича , що на думку суду свідчить про одноособове розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя та суперечить приписам цивільного законодавства, колегія суддів зазначає, що предметом договору №1 від 09 липня 2014 року є прийняття позивачем на себе зобов`язання виступити майновим поручителем перед банком, шляхом підписання іпотечного договору, вказаний договір №1 від 09 липня 2014 року не є договором про розпорядження спільним майном, а передбачає зобов`язання позивача укласти договір іпотеки, за що отримувати відповідно до цього договору від відповідача-2 певну компенсацію (плату). На думку суду, згода третьої особи - Гач О.В. на укладення договору №1 від 09 липня 2014 року, який не є договором іпотеки чи поруки, не потрібна. Однак наведене не впливає на результат вирішення цього спору.

Разом з тим, встановлені судом обставини свідчать про укладення договору №1 від 09 липня 2014 року під впливом обману з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» щодо наміру здійснювати плату позивачу за передачу останнім в іпотеку свого майна, що є підставою для визнання договору недійсним на підставі ст.230 ЦК України. Слід зазначити, що відповідач-2 (ТзОВ «Компанія Рона» вказані обставини не спростувало, будь-яких пояснень суду не надало).

Щодо клопотання відповідача-1 про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів зазначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Як встановлено апеляційним судом вище, відповідач-1 - ПАТ «Перший український міжнародний банк» є неналежним відповідачем у цій справі, що слугує підставою для відмови у задоволенні позову в частині позовної вимоги до відповідача-1, відтак, колегія суддів не бере до уваги клопотання відповідача-1 про застосування наслідків спливу позовної давності, у зв`язку з відмовою в позові до відповідача-1 по суті. Клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності від відповідача-2 до суду не надходило.

Щодо поданих позивачем документів до суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне: рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 року у справі №909/736/18 колегія суддів до уваги не бере, оскільки таке прийняте судом після ухвалення рішення у цій справі, поряд з тим, таке рішення не стосується предмету спору, який розглядається судом. Позовна заява ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними зареєстрована в суді першої інстанції 08 липня 2019 року, при цьому, рішення щодо її вирішення станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, як і станом на даний час відсутнє. Заява про вчинення злочину також датована 29 березня 2019 року після прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, відтак, судом до уваги не береться. Звернення Гач О.В. до голів Касаційного господарського, Західного апеляційного господарського судів та Господарського суду Івано-Франківської області від 05 липня 2019 року взагалі не має відношення до цієї справи, відтак, судом не оцінюється.

Слід зазначити, що апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, які існували станом на час вирішення справи судом першої інстанції. Подані позивачем до апеляційного суду документи датовані після ухвалення місцевим господарським судом рішення у цій справі, відтак, апеляційний суд до уваги такі не бере.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ФОП Гач В.П. до відповідача-2 - ТзОВ «Компанія Рона» про визнання недійсним договору №1 від 09 липня 2014 року, укладеного між ФОП Гач Василем Павловичем та ТзОВ «Рона» зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01.01.2015 року.

При цьому, доводи скаржника, вказані у апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову до відповідача-1 та прийняття в цій частині нового рішення про відмову в позові. В решті (щодо задоволення позову до відповідача-2) рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Враховуючи зазначене, у відповідності до ст.129 ГПК України, з позивача на користь відповідача-1 слід стягнути 2 643 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 236, 270, 275, 276, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задоволити частково.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року у справі №909/685/18 скасувати в частині задоволення позову до відповідача-1 (Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"). Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2019 року у справі №909/685/18 (щодо задоволення позову до відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона") залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гач Василя Павловича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи - 14282829) 2 643 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №909/685/18 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 05 листопада 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.