ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" листопада 2019 р. Справа № 924/807/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп", Києво-Святошинський район, с. Стоянка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лампка Агро", Красилівський район, с. Великі Зозулинці

про стягнення основної заборгованості в розмірі 70884,00 грн., 12359,04 грн. - пені, 3473,32 грн. - інфляції, 17959,85 грн. - процентів за користування грошовими коштами, 7088,40 грн. - штрафу, 1496,65 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача 70884,00 грн. основної заборгованості, 12359,04 грн. пені (нарахованої за період з 29.10.2018р. по 29.04.2019р.), 3473,32 грн. інфляції (нарахованої за період грудень 2018р. - травень 2019р.), 17959,85 грн. процентів за користування грошовими коштами (нарахованих за період з 29.10.2018р. по 18.07.2019р.), 7088,40 грн. штрафу (10% від заборгованості), 1496,65 грн. 3% річних (нарахованих за період з 29.10.2018р. по 18.07.2019р.).

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки від 30.08.2018р.р. № КIV-18-164 в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 01.11.2019р. просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив.

Судом враховується, що копії ухвал суду по даній справі надсилалися на адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Витягу, та вручалися представнику відповідача, що підтверджується повідомленнями про вручення поштової кореспонденції, останнє з яких вручено 08.10.2019р.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач, не зважаючи на тривалий розгляд справи (копія ухвали суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 13.08.2019р.) не скористався своїм правом на подання відзиву, враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

30.08.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод автоштамп" (надалі - Покупець) укладено договір поставки №кіv-18-298-р, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця шини, диски, колеса та комплектуючі до них для сільськогосподарської техніки, спецтехніки і мототехніки (надалі - товар), окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити товар на умовах визначених у цьому договорі.

Істотними умовами договору є: кількість, асортимент, ціна, умови та місце поставки товару, які узгоджуються сторонами шляхом укладення та підписання письмових додатків (специфікацій), а у разі їх відсутності - рахунках і видаткових накладних, по кожній окремій поставці товару в рамках цього договору (пункт 1.2 договору).

Згідно пункту 3.1 договору товар повинен бути поставлений покупцю в термін 3 (трьох) календарних днів з дати зазначеної у видатковій накладній на товар, якщо інше не передбачено специфікаціями.

Датою поставки (передачі) товару постачальником у власність покупця, є дата зазначена у видатковій накладній на товар (кожної окремої партії товару) (пункт 3.2. договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору товар вважається поставленим постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання покупцем видаткової накладної на товар, що свідчить про факт отримання товару, і не потребує підписання між сторонами цього договору будь-яких актів приймання-передачі товару у власність.

Пунктом 3.5 договору передбачені базові умови поставки згідно до вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (2010)- ЕХW.

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України - гривнях (з урахуванням податку на додану вартість) і вказується в письмових додатках визначених п.1.2. цього договору, а у разі їх відсутності - у рахунках і видаткових накладних на кожну окрему партію товару (пункт 6.1 договору).

Згідно пункту 7.1 договору оплата за товар покупцем здійснюється у національній валюті україни на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в реквізитах цього договору, на підставі рахунку, який постачальник виставляє на кожну партію товару (відповідно до погоджених специфікацій) та передає його оригінал у момент отримання товару покупцем.

За п. 7.2 договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати зазначеної у видатковій накладній на товар, якщо інше не передбачено додатковими угодами або специфікаціями.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що при простроченні оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченої оплати за кожен день її прострочення.

Згідно з пунктом 9.6. договору у випадку прострочення оплати товару згідно умов договору протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника відсотки за користування коштами які повинні бути йому перераховані у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Згідно пункту 11.2 строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.11.1 цього договору та закінчується 31.12.2018 року, але до повного виконання зобов`язань сторонами відповідно до цього договору. закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

Виконуючи умови Договору, позивач передав відповідачу товар на загальну суму 72800,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №9291 від 23.10.2018р. на суму 6000,00 грн., №9442 від 26.10.2018р. на суму 34000,00 грн., №9452 від 26.10.2018р. на суму 16400,00 грн., №9157 від 18.10.2018р. на суму 16400,00 грн.

У листі від 15.01.2019р. ТОВ "Лампка Агро" повідомило ТОВ "Боненкамп" про те, що в зв`язку із браком коштів на підприємстві та скрутним фінансовим становищем просимо Вас продовжити відтермінування оплати згідно рахунків №СТК00011283 від 23.10.2018р, №СТК00011469 від 26.10.2018р., № СТК00011060 від 18.10.2018р. на загальну суму 70884,00 грн. до 15.02.2019 року. Від сплати боргу не відмовляється.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, господарські правовідносини між сторонами виникли з договору поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується поставка відповідачеві товару на загальну суму 72800,00 грн., а саме: видатковими накладними №9291 від 23.10.2018р. на суму 6000,00 грн., №9442 від 26.10.2018р. на суму 34000,00 грн., №9452 від 26.10.2018р. на суму 16400,00 грн., №9157 від 18.10.2018р. на суму 16400,00 грн.

Позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача 70884,00 грн. основної заборгованості, тобто в меншому розмірі, ніж поставлено позивачем товару. Будь-яких доказів проплати коштів відповідачем сторони не надали.

При цьому судом береться до уваги, що відповідач у листі від 15.01.2019р. повідомив позивача про те, що від сплати боргу не відмовляється, однак, в зв`язку із браком коштів та скрутним фінансовим становищем просить продовжити відтермінування оплати на загальну суму 70884,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що обов`язок позивача перед відповідачем по поставці товару виконано й строк виконання зобов`язання є таким, що настав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 70884,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, пунктом 9.5 договору передбачено, що при простроченні оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченої оплати за кожен день її прострочення.

Згідно з пунктом 9.6 договору у випадку прострочення оплати товару згідно умов договору протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника відсотки за користування коштами які повинні бути йому перераховані у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 Господарського суду України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов`язання та її розмір визначена частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленим статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а в силу статей 217, 230 Господарського кодексу України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 у подібних (господарських) правовідносинах.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару, наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої пунктами 9.5 та 9.6 Договору неустойки.

Господарський суд перевірив розрахунок пені наданий позивачем та дійшов висновку, що останнім правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 12359,04 грн., нарахованої за період з 29.10.2018р. по 29.04.2019р.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 12359,04 грн. пені, нарахованої за період з 29.10.2018р. по 29.04.2019р., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, з урахуванням п. 9.6 договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 7088,40 грн. штрафу (10% від заборгованості). Отже вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що згідно пункту 9.6. договору у випадку прострочення оплати товару згідно умов договору протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника відсотки за користування коштами які повинні бути йому перераховані у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Перевіривши правильність розрахунків позивача, суд приходить до висновку, що позивач правомірно та в межах можливих нарахувань заявив до стягнення 17959,85 грн. процентів за користування грошовими коштами за період з 29.10.2018р. по 18.07.2019р.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 17959,85 грн. процентів за користування грошовими коштами за період з 29.10.2018р. по 18.07.2019р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником, зокрема, процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім нараховано 3473,32 грн. інфляції, нарахованої за період грудень 2018р. - травень 2019р. та 1496,65 грн. 3% річних, нарахованих за період з 29.10.2018р. по 18.07.2019р.

Перевіривши правильність розрахунків заявлених до стягнення сум, суд встановив їх правильність, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 3473,32 грн. інфляції (інфляційних втрат), нарахованої за період грудень 2018р. - травень 2019р. та 1496,65 грн. 3% річних, нарахованих за період з 29.10.2018р. по 18.07.2019р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лампка Агро" основної заборгованості в розмірі 70884,00 грн., 12359,04 грн. - пені, 3473,32 грн. - інфляції (інфляційних втрат), 17959,85 грн. - процентів за користування грошовими коштами, 7088,40 грн. - штрафу, 1496,65 грн. - 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лампка Агро" (Красилівський район, с. Великі Зозулинці, вул. Леніна, буд. 10 код 33129725) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе, код 37757186) 70884,00 грн. (сімдесят тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) основної заборгованості, 12359,04 грн. (дванадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 04 коп.) пені, 3473,32 грн. (три тисячі чотириста сімдесят три гривні 32 коп.) інфляційних втрат, 17959,85 грн. (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 85 коп.) процентів за користування грошовими коштами, 7088,40 грн. (сім тисяч вісімдесят вісім гривень 40 коп.) штрафу, 1496,65 грн. (одна тисяча чотириста дев`яносто шість гривень 65 коп.) 3% річних, 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Повний текст складено 07.11.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 3прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вулиця 21 км Житомирське шосе),

3 - відповідачу (31036, Красилівський район, с. Великі Зозулинці, вул. Леніна, буд. 10).

Всім рек. з повід.