ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" жовтня 2019 р.Справа № 922/3137/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників:

стягувача: Сороколіт Є.М., договір від 01.07.2019 р., свідоцтво серія КР НОМЕР_1 від 15.03.2019 р.

боржника: не з`явився

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 24694 від 16 жовтня 2019 року) про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Харківської області від 07 грудня 2015 року у справі № 922/3137/15 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків про стягнення 210 546 109,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

07.12.2015 року на примусове виконання постанови Вищого господарського суду України від 17.11.2015 року, господарським судом Харківської області видано наказ про стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 36 540,00 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом касаційної скарги.

16.10.2019 року через канцелярію суду надійшла заява стягувача про поновлення строку пред`явлення до виконання та видачу дублікату наказу Господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3137/15. Ухвалою від 18.10.2019 року прийнято до розгляду заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу Господарського суду Харківської області від 07 грудня 2015 року у справі № 922/3137/15 до виконання; розгляд заяви в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу Господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3137/15 до виконання призначено на 28.10.2019 року.

25.10.2019 року на адресу суду від представника боржника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та пояснення у справі, в яких останній наводить аргументи щодо відсутності підстав для відновлення пропущеного строку на пред`явлення до виконання та видачу дублікату наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3137/15.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення стягувача та дослідивши заперечення боржника, судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту поданої заяви стягувача, остання мотивована відсутністю реальної можливості пред`явити наказ господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року по справі № 922/3137/15 до виконання, оскільки державним виконавцем було безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження і не повідомлено стягувача (Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") у належний спосіб про прийняте рішення і не повернуто останньому оригінал виконавчого документа.

Із наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач (стягувач) звернувся до господарського суду Харківської області до відповідач (боржника) з позовними вимогами про стягнення основного боргу у розмірі 105 645 347,40 грн., 7% штрафу у розмірі 12 949 621,23 грн., пені у розмірі 13 365 582,87 грн., 3% річних у розмірі 10 835 897,60 грн. та суму, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 67 749 660,66 грн., а всього 210 546 109,76 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті отриманого природного газу за договором № 1876-БО купівлі-продажу природного газу від 11.07.2012 року.

20.07.2015 року, рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/3137/15, в позові відмовлено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за договором № 1876-БО купівлі-продажу природного газу від 11.07.2012 року у сумі 105 645 347,40 грн., штраф у сумі 12 949 621,23 грн., пеню за загальний період з 14.10.2012 року по 14.04.2015 року у сумі 13 365 582,87 грн., 3% річних за загальний період з 14.10.2012 року по 14.04.2015 року у сумі 10 741 612,25 грн., інфляційні за загальний період з грудня 2012 року по березень 2015 року у сумі 67 749 660,66 грн. та судовий збір в сумі 73 047,27 грн. 27.08.2015 року, Постановою Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу відповідача задоволено. Рішення господарського суду Харківської області від 20.07.2015 р. у справі № 922/3137/15 скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено. 17.11.2015 року, Постановою Вищого господарського суду України, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 року у справі № 922/2123/14 скасовано повністю, а рішення господарського суду Харківської області від 20.07.2015 року залишено без змін. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судові витрати, пов`язані з розглядом касаційної скарги. Зобов`язано господарський суд Харківської області видати відповідний наказ. 07.12.2015 року, на виконання вказаної постанови суду, видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

01.02.2016 року стягувачем направлено на адресу Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження із наданням оригіналу наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3137/15, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 01.02.2016 року.

22.08.2019 року, у зв`язку із відсутністю будь-якої інформації про хід виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3137/15, на адресу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Хакаській області (далі - відділ ДВС) стягувачем скеровано заяву про надання інформації за виконавчим провадженням, а 26.12.2018 року, як стверджує стягувач, й до Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

29.01.2019 року Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Хакаській області (далі по тексту відділ ДВС) сформував на адресу стягувача лист за вих. № 9495, яким повідомив останнього, що згідно даних з Автоматизованої системи виконавчих доручень, 14.03.2016 року державним виконавцем Івановою Л.І. винесено постанову про відмову у відкритті, за заявою, наказу № 922/3237/15 від 07.12.2015 року, що видав господарський суд Харківської області, про стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 36 540,00 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом касаційної скарги, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1996 року, який був чинний на даний момент, оскільки виконавчий документ було пред`явлено не за місцем виконання. Крім того, в даному листі начальником відділу було констатовано відсутність доказів відправлення судового наказу № 922/3137/15 від 07.12.2015 року, виданого Господарським судом Харківської області, разом із постановою про відмову.

При цьому, суд констатує, що у листі від 29.01.2019 року № 9495 відділ ДВС зазначає, що ним були здійсненні активні процесуальні дії покликані на отримання дублікату наказу від 07.12.2015 року по справі № 922/3237/15.

Матеріалами справи підтверджено, що 30.01.2019 року до господарського суду Харківської області від відділу ДВС надійшла заява про видачу дублікату виконавчого документу у справі № 922/3137/15 про стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 36 540,00 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом касаційної скарги.

04.02.2019 року, ухвалою господарського суду Харківської області у даній справі, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року, відмовлено у видачі дублікату наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року по справі № 922/3137/15. Рішення мотивоване тим, що всупереч положенням підпункту 19.4 пункту 1 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Хакаській області звернувся із заявою про видачу дублікату виконавчого документа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 30.07.2019 року, постановою Верховного суду, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 04.02.2019 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року у справі № 922/3137/15 залишено без змін.

16.10.2019 року до господарського суду Харківської області стягував звернувся з заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання та видачу дубліката наказу Господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3137/15, яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 18.10.2019 року та призначена в частині вирішення питання про поновлення строку до розгляду.

На думку стягувача, останній був позбавлений можливості пред`явити виконавчий документ наказ господарського суду Харківської області № 922/3237/15 від 07.12.2015 року про стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 36 540,00 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом касаційної скарги, до виконання своєчасно, оскільки вище зазначений наказ у даній справі не був повернутий стягувачу відділом ДВС. Наведене вище, згідно доводів стягувача, є підставою для задоволення вимог його заяви в повному обсязі.

Розглянувши заяву стягувача, суд дійшов висновку про відмову у її задоволені в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року у справі № 922/3237/15 з наступних підстав.

За змістом статей 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 р., на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно із пунктом 2 частини першої, пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року (редакція на час звернення з заявою про відкриття виконачого провадження) інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом; для виконання судових рішень строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Таким чином, строк для пред`явлення наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року, відповідно до діючої в той період редакції Закону України "Про виконавче провадження", розпочався з 18.11.2015 року (наступний день після прийняття касаційним судом постанови, на виконання якої видано судовий наказ) та з врахуванням часу його видачі, але безумовно був дійсний до пред`явлення до виконання протягом одного року, тобто до 18.11.2016 року.

Суд враховує, що 05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, згідно з статтею 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до п. 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02.06.2016 року.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, Конституцією України закріплений принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року № 3-рп/2001).

Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі № 5016/1149/2011(17/6).

Враховуючи викладене, наявна можливість застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, скільки на момент набрання чинності цим законом, строк пред`явлення наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року не закінчився (строк дії наказу до 18.11.2016 року), у зв`язку з чим суд констатує, що судовий наказ від 07.12.2015 року мав бути пред`явлений до виконання у строк до 18.11.2018 року.

Відповідно до статті 329 ГПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання.

Згідно статті 23 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання ( ч.1 п.1). Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч.2).

Надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред`явлення наказу суду до виконання, та дослідивши подані заявником докази на підтвердження викладених у заяві доводів, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на пред`явлення наказу до виконання, виходячи, зокрема, з того, що з моменту направлення наказу до відділу ДВС (01.02.2016 року) та до моменту звернення до суду з цією заявою - 16.10.2019 року минуло більше трьох років і упродовж цього терміну стягувач не вживав заходів щодо отримання дублікату наказу та поновлення строку пред`явлення його до виконання.

Жодних конкретних поважних обставин та причин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б заважали стягувачу звернутися до господарського суду до матеріалів справи не надано.

При цьому, судом констатовано, що відповідно до приписів статей 25 та 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження ) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження; про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Частина 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, на час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження) визначає, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Із наведених норм законодавства слідує, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи.

Так, як встановлено вище, 01.02.2016 року стягувачем було направлено до відділу ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження та лише 26.12.2018 року (тобто після спливу майже трьох років) стягувач вчинив активні дії, направлені на з`ясування обставин щодо виконання відділом ДВС наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року.

В системному аналізі обставин справи та норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що стягувач в даній справі мав бути обізнаний про порушення його права після перебігу строку, встановленого законом для вчинення державним виконавцем відповідних процесуальних дій, тобто через три дні після звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження, натомість, про стан провадження він поцікавився тільки у грудні 2018 року.

Крім того, зі змісту прохальної частини заяви про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2016 року за №14/2-85В вбачається, що стягувач був обізнаний про строки здійснення державним виконавцем заходів, пов`язаних із виконанням судового наказу. передбаченого нормами ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Із змісту статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження є, серед іншого, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також, судом враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України", за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В даному випадку стягувачем, в порушення норм господарського процесуального кодексу України, не доведено відповідними письмовими доказами обставини, які б перешкоджали йому (стягувачу) дізнатись про стан виконавчого провадження, а відтак і вжити відповідних заходів у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 329 ГПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому, процесуальне законодавство не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

З огляду на положення статей 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України в кожному конкретному випадку причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд приймає до уваги те, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Подання скаржником клопотання про відновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк, оскільки таке клопотання, з огляду на приписи статті 119 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Під час розгляду заяви стягувача у даній справі судом встановлена відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на здійснення активних дій щодо отримання від відділу ДВС інформації про стан виконавчого провадження із виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року, а в подальшому - отримати дублікат цього наказу до закінчення строку, встановленого для пред`явлення наказу до виконання.

У даному випадку можливість вчасного пред`явлення наказу до виконання залежала виключно від волевиявлення самого стягувача, тобто мала суб`єктивний характер, тому наведені стягувачем причини пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання не є поважними.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи про те, що вищевказаний наказ не був пред`явлений до виконання своєчасно через не професійну діяльність відділу ДВС. Зазначена причина не є поважною, адже стягувач наділений цілим спектром прав за нормами статей Закону України "Про виконавче провадження" та Господарського процесуального кодексу України у відповідності до яких мав можливість контролювати своєчасність здійснення відділом ДВС дій, пов`язаних із виконанням наказу від 07.12.2015 року у даній справі.

Інші причини, за яких стягувач не мав можливості тривалий час звернутися до місцевого господарського суду з відповідною заявою, не наведено та жодного доказу не подано.

Суд звертає увагу на те, що постанова ВГСУ 17.10.2015 року, ухвалена на користь стягувача, залишилась невиконаною з вини останнього протягом більш 3 років, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на виконання рішення суду протягом розумного строку.

Зважаючи на відсутність поважних причин пропуску такого строку, суд вважає заяву стягувача про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання необґрунтованою, оскільки строк для пред`явлення наказу до виконання у цій справі був пропущений з вини самого стягувача в результаті його бездіяльності.

Подібних висновків щодо підстав відновлення судом процесуальних строків дійшов і Верховний Суд у Постанові від 14.02.2018 року справа № 910/33054/15.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 232-235, 329 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 24694 від 16 жовтня 2019 року) в частині поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвалу підписано 04 листопада 2019 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/3137/15