ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. Справа №909/780/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 23.08.2019

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2019 (суддя Рочняк О.В.) про повернення позовної заяви без розгляду

у справі № 909/780/19

за позовом ОСОБА_1 ,с. Угорники Івано-Франківської області

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Київ

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", м.Івано-Франківськ

до відповідача-3 ОСОБА_2 , м. Івано-Франківськ

до відповідача-4 ОСОБА_3 , м. Івано-Франківськ

до відповідача-5 Приватного підприємства "Догма-К", м. Івано-Франківськ

до відповідача-6 Гача Василя Павловича , с. Угорники Івано-Франківської області

про визнання недійсним одностороннього правочину, договорів, визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

16.07.2019 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) "Перший український міжнародний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) "Компанія Рона", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного підприємства (надалі - ПП) "Догма-К", Гача Василя Павловича про:

1) визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого ОСОБА_1 шляхом складання заяви про надання згоди на укладання Гачем В.П. як майновим поручителем ТзОВ "Компанія "Рона" договору про передачу в іпотеку адміністративно-виробничих будівель та земельної ділянки на АДРЕСА_1 (далі - позовна вимога №1);

2) визнання недійсним іпотечного договору № 1.14-16/17/І-6 від 09.07.2014, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. за реєстраційним номером 1084 зі всіма змінами та доповненнями, внесеними додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-6 від 09.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. 27.01.2015 за реєстраційним номером 103 та договором № 2 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 від 09.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. 24.07.2015 за реєстраційним номером 979 (далі - позовна вимога №2);

3) визнання недійсними пунктів 6.7 та 6.8 іпотечного договору № 1.14-16/17/І-6 від 09.07.2014, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером 1084 (далі - позовна вимога №3);

4) визнання недійсними підпунктів 10, 15, 16, 17 пункту 1.1 статті 1 "Зміни до генерального договору" додаткової угоди № 6 до генерального договору № ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій та акредитивів від 26.02.2014, яку укладено 21.05.2015 між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ТзОВ «Компанія «Рона» (далі - позовна вимога №4);

5) визнання протиправними рішення та дій ПАТ "Перший український міжнародний банк" щодо набуття права власності на предмети іпотеки згідно іпотечного договору № 1.14-16/17/І-6 від 09.07.2014 по заниженій ринковій вартості предметів іпотеки станом на 26.01.2017 (далі - позовна вимога №5);

6) скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 33665629 та індексний номер 33665356 від 01.02.2017, прийнятих приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І. П. (далі - позовна вимога №6);

7) визнання недійсним іпотечного договору № 1.14-16/17/І-13 від 22.08.2014, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером 1349, зі змінами та доповненнями, що внесені додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 22.01.2015 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-13 від 22.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером 78 та договором про внесення змін і доповнень № 2 від 26.06.2015 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-13 від 22.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером 888 (далі - позовна вимога №7);

8) визнання недійсним іпотечного договору № 1.14-16/17/І-16 від 29.10.2014, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером № 1702, зі змінами та доповненнями, що внесені додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 від 22.01.2015 до іпотечного договору № 1.14.-16/17/І-16 від 25.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером № 76 та договором про внесення змін та доповнень від 26.06.2015 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-16 від 25.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером 799 (далі - позовна вимога №8);

9) визнання недійсним іпотечного договору № 1.14-16/17/І-17 від 21.04.2015, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ПП «Догма-К», посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстраційним номером 475, зі змінами та доповненнями, що внесені договором №1 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-17 від 21.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. 26.06.2015 за реєстраційним номером 805 (далі - позовна вимога №9);

10) визнання недійсним іпотечного договору № 1.14-16/17/І-14 від 12.09.2015, , укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстраційним номером 1525, зі змінами та доповненнями, що внесені додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 від 23.01.2015 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-14 від 12.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстраційним номером 97, додатковою угодою № 2 від 10.07.2015 до іпотечного договору № 1.14-16/17/І-16 від 12.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстраційним номером 1141 (далі - позовна вимога №10).

В прохальній частині позовної заяви позивач також просив суд зобов`язати ПАТ "Перший український міжнародний банк" надати суду та сторонам кредитну справу за генеральним договором № ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій та акредитивів від 26.02.2014, копії договорів страхування усіх об`єктів іпотеки, рішення засідань кредитної ради банку щодо надання згоди на видачу кредиту. Також до вказаної позовної заяви позивачкою було долучено клопотання про зменшення розміру судового збору.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2019 позовну заяву ОСОБА_1 з додатками було повернуто без розгляду, а клопотання позивача. про зменшення судового збору та витребування доказів - залишено без розгляду. Крім цього, суд визнав подання фізичною особою ОСОБА_1 позовної заяви зловживанням процесуальними правами та попередив її про можливість вжиття судом заходів процесуального примусу, передбачених ст. 135 ГПК України, а саме штрафу за зловживання процесуальними правами.

Постановляючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) з огляду на предметну та суб`єктну юрисдикцію, позовна вимога про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого ОСОБА_1 шляхом складання нею заяви про надання згоди на укладання Гачем В.П. як майновим поручителем ТзОВ "Компанія "Рона" договору про передачу в іпотеку нерухомого майна, не підлягає розгляду в господарських судах, а належить до компетенції загального місцевого суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд наголосив, що така згода за своєю правовою природою є правочином одного з подружжя щодо розпорядження спільним сумісним майном та виникає із сімейних правовідносин. При цьому, інші позовні вимоги можуть бути предметом розгляду в порядку господарського судочинства, однак, вони є похідними від першої позовної вимоги. Також перша позовна вимога не стосується забезпечення основного зобов`язання, оскільки ОСОБА_1 не є стороною жодного з оскаржуваних іпотечних договорів або кредитних договорів.

Зважаючи на це, місцевий господарський суд відхилив покликання ОСОБА_1 на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/1733/18 щодо застосування положення п. 1 ч.1 першої ст. 20 ГПК України. Водночас, суд врахував інший правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17;

2) з покликанням на ст 21 та ч. 1 та 4 ст. 173 ГПК України, суд встановив, що позивачка порушила правила об`єднання позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, у зв`язку з чим зазначив про наявність підстави для повернення позовної заяви позивачці відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК України;

3) у зв`язку з тим, що позовну заяву належить повернути, суд дійшов висновку, що слід залишити без розгляду клопотання ОСОБА_1 про зменшення судового збору та про зобов`язання ПАТ "Перший український міжнародний банк" надати суду та сторонам кредитну справу, копії договорів страхування об`єктів іпотеки та рішення засідань кредитної ради банку щодо надання згоди на видачу кредиту;

4) зважаючи на факт неодноразового звернення позивачки до Господарського суду Івано-Франківської області з ідентичними позовними заявами, зокрема у справі №909/747/19, у якій вже було прийнято ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду, вказані дії розцінені судом як зловживання процесуальними правами в розумінні ст.43 ГПК України, у зв`язку з чим суд застосував до позивачки захід процесуального примусу у вигляді попередження.

Дану ухвалу оскаржила позивачка, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим просила її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області. При цьому, позивачка покликається на наступне:

1) ухвалою Тисменицького районного суду від 20.03.2019, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.05.2019, з підстав непідсудності справи цьому суду, було закрито провадження у цивільній справі №352/1547/18 за позовом фізичної особи ОСОБА_1 про:

- визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого ОСОБА_1 шляхом складення заяви про надання згоди на укладання Гачем В.П. як майновим поручителем ТзОВ «Компанія «Рона» договору про передачу в іпотеку нерухомого майна та земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним договору №1 від 09.07.2014, укладеного між ФОП Гачем В.П. та ТзОВ «Компанія «Рона» зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01.01.2015;

- визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-6 від 09.07.2014 (без видачі заставної), укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та Гачем В.П. , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. за реєстровим №1084 зі всіма змінами та доповненнями, внесеними додатковими договорами про внесення змін та доповнень №1 та №2;

- визнання протиправними рішення та дій ПАТ «Перший український міжнародний банк» щодо набуття права власності на предмети іпотеки згідно іпотечного договору №1.14- 16/17/1-6 (без видачі заставної) від 09 липня 2014 року по заниженій ринковій вартості предметів іпотеки станом на 26.01.2017 щодо нерухомого майна, оціненого у 3870029,00 грн. та земельної ділянки, оціненої у 2903708,00 грн.;

- скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийнятих приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П.: індексний №33665629 від 01.02.2017 (реєстрація за ПАТ «Перший український міжнародний банк» права власності на земельну ділянку); індексний №33665356 від 01.02.2017 (реєстрація за ПАТ «Перший український міжнародний банк» права власності на приміщення).

Судами було роз`яснено, що така справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства за всіма позовними вимогами, у зв`язку з чим позивачка подала відповідну позовну заяву з тими ж позовними вимогами до Господарського суду Івано-Франківської області. При цьому, первинні позовні вимоги змінені не були, а додатково були додані позовні вимоги щодо оскарження іпотечних договорів, що стосуються неіснуючого нерухомого майна. Позивачка зазначає, що з огляду на положення ст.129 Конституції України, вона у такий спосіб виконує судове рішення у цивільній справі №352/1547/18, яке набрало законної сили;

2) на думку позивачки, вона не допустила зловживання процесуальними правами, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 43 ГПК України визначену мету вчинення відповідних дій - маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями, чого не було у спірній ситуації.

3) оскаржувана ухвала суду є такою, що позбавляє особу права на захист порушених прав, що є недопустимим.

Відповідачі не виконали вимог ухвали суду від 20.09.2019 та не подали відзивів на апеляційну скаргу. Також відповідачі не забезпечили явку своїх представників в судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Позивач також не забезпечив явку своїх представників в судове засідання 07.11.2019, однак його позиція була заслухана судом в судовому засіданні 31.10.2019.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами доводи та докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне:

Відповідно до статтей 5 та 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: - справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; - справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; - вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Статтею 22 ГПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Аналогічні положення містяться у ч.4 ст. 173 ГПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд встановив, що позовна вимога №1 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позовні вимоги №2-10 - в порядку господарського, у зв`язку з чим суд застосував п.5 ч.2 ст. 174 ГПК України та повернув позивачці її позовну заяву як таку, у якій порушено правила об`єднання позовних вимог.

З вказаним висновком місцевого господарського суду колегія суддів не може погодитися з огляду на таке:

Матеріалами даної справи підтверджується, що, перш ніж звернутися із господарським позовом у даній справі, позивачка ОСОБА_1 зверталася із схожим позовом до суду цивільної юрисдикції. У своєму цивільному позові вона виклала вимоги, які є повністю ідентичними позовним вимогам №1, 2, 5, 6, викладених у господарському позові, а відповідачами зазначила ПАТ «Перший український міжнародний банк», ТзОВ «Компанія «Рона» та Гача В.П .

Ухвалою Тисменицького районного суду від 20.03.2019 у справі №352/1547/18 було закрито провадження у цивільній справі з тієї підстави, що вказані позовні вимоги належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.05.2019 у справі №352/1547/18 вказану ухвалу було залишено без змін. При цьому, апеляційний цивільний суд дослідив усі позовні вимоги, в тому числі, позовну вимогу №1 та зазначив, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли із кредитних відносин між ТзОВ «Компанія «Рона» та ПАТ «Перший український міжнародний банк» на підставі генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів від 26.02.2014, у зв`язку з чим зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції.

Судові рішення у цивільній справі №352/1547/18 є такими, що набрали законної сили.

Подаючи господарський позов у даній справі ОСОБА_7 заявила ці ж позовні вимоги до тих самих відповідачів, а також - додаткові позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Догма-К» про визнання недійсними іпотечних договорів, укладених на виконання генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів від 26.02.2014. Вказані додаткові позовні вимоги були визнані місцевим господарським судом як такі, що підлягають розгляду судами господарської юрисдикції.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами, зокрема:

- у рішенні від 17.01.2013 у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява №52013/08) ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (п. 116, 119, 122-125);

- у рішенні від 21.12.2017 у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява №55339/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (п. 13, 18-24);

- у рішенні від 01.12.2011 у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява №34036/06) ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (п. 13-14, 23, 25-26).

Практикою Європейського суду з прав людини також сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 в справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права. Також у рішенні від 13.12.2001 у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

З огляду на наведене судова колегія зазначає, що право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, є правом людини, якому кореспондує відповідний обов`язок держави. Складовою цього обов`язку є забезпечення незалежного, безстороннього суду, який створений та діє відповідно до закону. Саме держава повинна створити судову систему, яка здатна забезпечити право на справедливий суд. Якщо держава запроваджує спеціалізовану судову систему, то недоліки цієї системи, зумовлені нечіткістю правового регулювання та несталою судовою практикою, не повинні мати негативних наслідків для людини.

Отже, визнання ухвалою Тисменицького районного суду від 20.03.2019 та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.05.2019 у справі №352/1547/18 позовної вимоги №1 як такої, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, унеможливлює покликання суду першої інстанції на її непідвідомчість господарським судам, оскільки таке покликання має наслідком позбавлення особи права на судовий захист та порушує пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 463/624/14-а, а також у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №826/6879/16 під час вирішення спору про конкуренцію правових норм щодо судової юрисдикції з огляду на наявність судових рішень у інших справах, якими вже було вирішено питання юрисдикції, Верховний Суд надав перевагу пріоритету прав людини та необхідності забезпечення їх ефективного захисту, а також конституційному принципу обов`язковості судового рішення перед суспільним інтересом, що полягає у дотриманні судової юрисдикції.

У позовній заяві у даній господарській справі Гач О . В. покликалася на наявність судових рішень у цивільній справі №352/1547/18, що набрали законної сили, та, у зв`язку з цим, на підвідомчість справи господарським судам, однак Господарський суд Івано-Франківської області не надав оцінки вказаним судовим рішенням.

У зв`язку з наведеним, передчасним є також і висновок місцевого господарського суду про зловживання позивачкою своїми процесуальними правами та про застосування до позивачки заходу процесуального примусу у формі попередження.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а матеріали справи - направленню до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

За змістом частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює судового рішення у цій справі та не ухвалює нового, розподіл судових витрат не проводиться. Судові витрати будуть розподілені місцевим господарським судом за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 280, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2019 про повернення без розгляду позовної заяви у справі №909/780/19 - скасувати.

Справу передати на розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік