номер провадження справи 12/90/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 Справа № 908/2214/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

розглянувши матеріали справи № 908/2214/19

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, фактична адреса: 69009, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Ушакова, буд. 251)

до відповідача: Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 23-А)

про стягнення 11 911,97 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. № б/н від 12.08.2019 до Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в сумі 11793,87 грн., трьох відсотків річних в сумі 59,13 грн. та інфляційних витрат в сумі 58,97 грн., що разом складає 11911,97 грн.

При цьому в пункті 1 прохальної частини поданої позовної заяви позивач відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 21.08.2019 позовну заяву Концерну "Міські теплові мережі" залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 174 ГПК України.

30.08.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої усунуто недоліки, які зумовили залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2214/19, присвоєно справі номер провадження 12/90/19, визначено здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Ухвалою суду від 02.09.2019 у справі № 908/2214/19 відповідачу запропоновано у строк до 20.09.2019 подати відзив на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог. Також вказаною ухвалою повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення необхідно подати у строк до 02.10.2019.

02.10.2019 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній зазначає наступне:

- позивачем не доведено та документально не підтверджено надання послуг з теплопостачання в позадоговірному порядку в нежитловому приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- позивачем не надано належних доказів на підтвердження виникнення прострочення виконання зобов`язання у заявлений до стягнення період, також не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних в сумі 59,13 грн. та суми інфляційних витрат, яка складає 58,97 грн.;

- відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією;

- правочин про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді або надання послуг з теплопостачання щодо наведених у позові об`єктів між сторонами укладено не було, тому сторонами не узгоджені порядок і підстави оплати наданих послуг з теплопостачання, отже посилання позивача на розрахунок основного боргу та рахунки і акти приймання-передачі теплової енергії в даному випадку є безпідставним;

- позивач жодним чином не довів та документально не підтвердив факт отримання з теплопостачання за вказаним об`єктом та за зазначений період відповідачем даної послуги. Просить в задоволенні позовної заяви відмовити.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 04.11.2019.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Позов мотивовано тим, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 292/9 від 25.06.2018 «Про передачу об`єктів права комунальної власності в господарське відання Комунальному підприємству "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради» вирішено: частину нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова/Республіканська, буд. 48/64, передати в господарське відання Комунальному підприємству "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради.

Згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.07.2018 Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради (Виконавець) передало, а Комунальне підприємство "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради (Користувач) прийняло частину нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова/Республіканська, буд. 48/64.

Філією Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району було підготовлено проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 704467 від 01.05.2019, який із супровідним листом № 360/04 від 06.05.2019 направлено на адресу відповідача з пропозицією підписати, що підтверджується описом вкладення від 10.05.2019 (а.с. 33).

Позивач вказує в позові, що виконав свій обов`язок, а саме: підготував для відповідача належним чином оформлений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 704467 від 01.05.2019 та неодноразово запрошував на його укладення шляхом направлення листів, втім, відповідач не відгукнувся на пропозицію позивача та не уклав договір про надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Разом з тим, позивач в позові зазначає, що за період з листопада 2018 по грудень 2018 надав послугу з централізованого опалення на частину нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м. за адресою: м АДРЕСА_2 . Сеченова АДРЕСА_3 Республіканська, буд. 48/64 на загальну суму 11793,87 грн. При цьому вказує, що система опалення приміщень відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплостачання будинку, в якому вони розташовані. У зв`язку з тим, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача має спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок і закінчення опалювального сезону 2018-2019, відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Однак, всупереч положенням чинного законодавства відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання з оплати наданих Виконавцем послуг, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, в зв`язку з чим просить стягнути з нього три відсотка річних за загальний період з 01.06.2019 по 01.08.2019 в сумі 59,13 грн. та інфляційні втрати за загальний період з червня 2019 по липень 2019 в сумі 58,97 грн.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання № 2633-IV від 02.06.2005, Правилами користування тепловою енергією, та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про теплопостачання він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Теплогенеруюча організація суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію, теплопостачальна організація суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії (ст. 1 Закону України Про теплопостачання, надалі - Закону). Таким є позивач у справі.

Відповідно до Закону України Про природні монополії Концерн Міські теплові мережі відноситься до суб`єктів природної монополії.

Основним предметом діяльності Концерну Міські теплові мережі є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ і організацій, інших категорій споживачів, її збут.

Як монополіст такої природної монополії, відповідно до ст. 19 Закону України Про теплопостачання Концерн Міські теплові мережі не може відмовити у наданні послуг з постачання теплової енергії за наявності технічної можливості на приєднання споживача до теплової мережі.

Відповідно до Закону України Про теплопостачання та Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, теплова енергія може споживатись лише на підставі договору.

Статтею 24 Закону України Про теплопостачання визначено, що одним з основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно із ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 (який був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, на момент постачання теплової енергії) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Приписами ч. 3 ст. 179 ГК України закріплено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язковим для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15.

Згідно підписаного відповідачем з Комунальним підприємством «Наше місто» Запорізької міської ради акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.07.2018 відповідач є користувачем прийнятої ним в господарське відання частини нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Як свідчать матеріали справи, позивач надсилав на адресу відповідача проект договору № 704467 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.05.2019, про що свідчить опис вкладення у цінний лист 10.05.2019 (а.с. 33).

В якості підтвердження отримання відповідачем проекту вказаного договору позивачем надане рекомендоване повідомлення про вручення 14.05.2019 представнику відповідача кореспонденції (а.с. 33).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виписані відповідачу на оплату:

- рахунок за спожиту теплову енергію № 704467 від 30.04.2019 за квітень 2019, в якому здійснено донарахування за листопад 2018 за опалення нежитлового приміщення (177,30 кв.м.), розташованого за адресою: вул. Сеченова, 48/64 на суму 5610,67 грн.;

- рахунок за спожиту теплову енергію № 704467 від 30.04.2019 за квітень 2019, в якому здійснено донарахування за грудень 2018 за опалення нежитлового приміщення (177,30 кв.м.), розташованого за адресою: вул. Сеченова, 48/64 на суму 6183,20 грн.

Таким чином, загальний розмір донарахованої до оплати відповідачу теплової енергії за листопад та грудень 2018 складає 11793,87 грн.

Як свідчать матеріали справи, 14.05.2019 позивачем на юридичну адресу відповідача надсилались рахунки та акти приймання передачі теплової енергії за квітень 2019 для підписання, що підтверджується реєстром на відправку рекомендованих листів (а.с. 27).

Разом з тим, листом № 619/04 від 07.08.2019 позивач направив відповідачу рахунки теплової енергії від 31.07.2019 (перерахунок за січень, лютий, березень, квітень 2019) та акти приймання-передачі теплової енергії від 31.07.2019 (перерахунок за січень, лютий, березень, квітень 2019), рахунки теплової енергії від 31.07.2019 (донарахування за січень, лютий, березень, квітень 2019) та акти приймання-передачі теплової енергії від 31.07.2019 (донарахування за січень, лютий, березень, квітень 2019), які просив розглянути, підписати, скріпити печаткою та направити по одному примірнику акту позивачу. Факт надіслання вказаного листа підтверджується реєстром на відправку рекомендованих листів від 07.08.2019 (а.с. 28).

Споживач свого обов`язку щодо укладення договору не виконав, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 704467 від 01.05.2019 з Концерном МТМ не уклав, пред`явлені до оплати рахунки не оплатив, у зв`язку з чим облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послуги, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор вправі вимагати виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виходячи зі змісту якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як зазначено вище, згідно долучених до матеріалів справи рахунків за спожиту теплову енергію № 704467 від 30.04.2019 за квітень 2019 позивач донарахував відповідачу теплову енергію за листопад 2018 та грудень 2018 за опалення нежитлового приміщення (177,30 кв.м.), розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 на загальну суму 11793,87 грн. Акти разом з рахунками надсилалися на юридичну адресу відповідача.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства за порушення грошових зобов`язань» визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки за квітень 2019 надсилались позивачем на адресу відповідача 14.05.2019, що підтверджується реєстром на відправку рекомендованих листів (а.с. 27).

Відповідно до п. 1, 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, строк пересилання надісланих відповідачу 14.05.2019 рекомендованою кореспонденцією рахунків складає 3 дні, тобто останній повинен був отримати їх 17.05.2019.

Надіславши на адресу відповідача рахунки за квітень 2019, в яких здійснено донарахування спожитої теплової енергії за листопад та грудень 2018 на загальну суму 11793,87 грн., позивач фактично пред`явив відповідачу вимогу в розумінні ст. 530 ЦК України оплатити вказану суму.

Відтак, семиденний строк оплати відповідачем боргу за спожиту теплову енергію в сумі 11793,87 грн., встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України, настав 24.05.2019, прострочка виникла з 25.05.2019.

Втім, відповідачем оплату теплової енергії, відпущеної на нежитлове приміщення (177,30 кв.м.), розташоване за адресою: вул. Сеченова/Республіканська, 48/64, за період з листопада 2018 по грудень 2018 в сумі 11793,87 грн., не здійснено.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо нездійснення оплати за спожиту теплову енергію, та що строк її оплати настав, а наявність заборгованості в сумі 11793,87 грн. підтверджена виставленими до оплати рахунками № 704467 від 30.04.2019 (а.с. 15, 16), які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі. Відповідач доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію за договором суду не надав.

За такими обставинами, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в сумі 11793,87 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три відсотка річних за загальний період з 01.06.2019 по 01.08.2019 в сумі 59,13 грн. та інфляційні втрати за загальний період з червня 2019 по липень 2019 в сумі 58,97 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за листопад та грудень 2018, а наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за період з 01.06.2019 по 01.08.2019 здійснений у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 59,13 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Дослідивши розрахунок інфляційних витрат, здійснений позивачем судом встановлено, що в ньому допущені помилки, а саме зазначений невірний сукупний індекс інфляції за період з червня 2019 по липень 2019, а саме: в розмірі 1,00500.

Проте, індекс інфляції за червень 2019 становить 99,5, а за липень 2019 індекс інфляції складає 99,7, сукупний індекс інфляції з червня 2019 по липень 2019 складає 99,2015.

При здійсненні судом перерахунку інфляційних витрат на суму боргу 11793,87 грн. за період червня 2019 по липень 2019 (сукупний індекс 99,2015) інфляційні витрати дорівнюють «-94,17 грн.» (інфляція відсутня).

Відтак, у задоволенні позовних вимог Концерну Міські теплові мережі до Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради про стягнення інфляційних витрат в сумі 58,97 грн. слід відмовити як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Стосовно заперечень відповідача проти позову суд вважає зазначити наступне.

В матеріалах справи наявне рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 292/9 від 25.06.2018 «Про передачу об`єктів права комунальної власності в господарське відання Комунальному підприємству "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради», яким вирішено: частину нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова/Республіканська, буд. 48/64, передати в господарське відання Комунальному підприємству "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради.

Згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.07.2018 Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради (Виконавець) передало, а Комунальне підприємство "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради (Користувач) прийняло частину нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова/Республіканська, буд. 48/64.

Таким чином, починаючи з 31.07.2018 частина нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова/Республіканська, буд. 48/64, знаходилась у відповідача.

При цьому, докази передачі відповідачем вказаного нерухомого майна іншому суб`єкту господарювання в матеріалах справи відсутні.

Факт надання послуг з теплопостачання на вказане нежитлове приміщення підтверджується виписаними позивачем на оплату рахунками (а.с. 15, 16) та рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону у 2018-2019 роках (а.с. 51, 52).

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Оскільки відповідачу за актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.07.2018 було передано в господарське відання частину нежитлового приміщення № ІІ ІІІ будівлі (літера А-5), а саме: кімнати № 1, № 17-30 загальною площею 177,30 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сеченова/Республіканська, буд. 48/64, вказане приміщення прийнято останнім, відтак саме відповідач є споживачем теплової енергії, яка постачалась на вказаний об`єкт.

Згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Разом з тим, Відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначає, що позивач не довів та документально не підтвердив факт отримання послуги з теплопостачання за вищевказаним об`єктом відповідачем. Однак, доказів які б свідчили про факт не отримання послуг всупереч вимог ст. 74 ГПК України суду не надав.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 4 ст. 240, 247-252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради, 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 23-А, , на користь:

- Концерну Міські теплові мережі, юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, фактична адреса: 69009, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Ушакова, буд. 251, , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 11793 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто три) грн. 87 коп. на п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 , установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, видавши наказ.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради, 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 23-А, , на користь:

- Концерну Міські теплові мережі, юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, фактична адреса: 69009, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Ушакова, буд. 251, , три відсотка річних в сумі 59 (п`ятдесят дев`ять) грн. 13 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1911 (одна тисяча дев`ятсот одинадцять) грн. 49 коп., на п/р № НОМЕР_3 , установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Концерну Міські теплові мережі до Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради про стягнення інфляційних витрат в сумі 58,97 грн. відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 04.11.2019 року.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.