РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2019Справа № 910/11583/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про стягнення 7 375,35 грн.,

без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2019 року приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 7 375,35 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 вересня 2019 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11583/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

24 вересня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив проти задоволення вимог Товариства та вказав, що ним вже було виплачено належну суму страхового відшкодування, а заявлений до стягнення розмір заборгованості, до якого включено податок на додану вартість, є необґрунтованим. Крім того, Компанія зазначила, що позивачем не було надано суду доказів фактичного виконання ремонту застрахованого автомобіля на суму 62 924,17 грн., сплачених його власниці - ОСОБА_1 .

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

6 січня 2019 року на вулиці Харківське шосе у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "ПЕЖО", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , з автомобілем "ШЕВРОЛЕ", державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "ПЕЖО", державний номерний знак: НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги не переконався в безпеці руху, не надав переваги в русі автомобілю "ШЕВРОЛЕ", державний номерний знак: НОМЕР_2 , у результаті чого допустив з ним зіткнення, чим порушив вимоги пунктів 10.1, 10.2, 11.2 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року в справі № 755/1065/19, якою водія автомобіля "ПЕЖО", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "ШЕВРОЛЕ", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб).

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору страхування "Просто-Каско Плюс" від 26 січня 2018 року серії PKS № 1800156. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами 8 січня 2019 року страхувальник звернувся до позивача із повідомленням № 143138 про подію, що має ознаки страхового випадку.

Судом також встановлено, що на підставі ремонтного висновку/калькуляції від 15 січня 2019 року № 134138 позивачем було складено страховий акт від 21 січня 2019 року № 134138 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акту загальна сума страхового відшкодування склала 62 924,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була сплачена позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 22 січня 2019 року № 1292.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є відповідні платіжні доручення про сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

У своїй позовній заяві Товариство зазначало, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "ШЕВРОЛЕ", державний номерний знак: НОМЕР_2 , згідно ремонтної калькуляції від 15 січня 2019 року № 134138 складає 62 924,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ПЕЖО", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії АК № 8491150 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "ПЕЖО" на момент ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 14 березня 2019 року № 04-609 про виплату страхового відшкодування на суму 62 924,17 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу серії АК № 8491150, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на рахунок позивача було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 55 548,82 грн. Дана обставина підтверджується копією платіжного доручення від 25 липня 2019 року № 4514.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своєму відзиві посилався на те, що до суми здійсненого позивачем страхового відшкодування було включено також податок на додану вартість - 20 %, проте останнім не було додано жодних доказів фактичного виконання ремонту автомобіля на суму 62 924,17 грн. Також останній вказував, що позивач виплатив страхове відшкодування на рахунок фізичної особи ОСОБА_1 для здійснення відновлювального ремонту пошкодженого під час ДТП автомобіля. У той же час розрахунок страхового відшкодування у розмірі 55 548,82 грн. було здійснено Компанією на підставі звіту від 22 лютого 2019 року № 134138 за вирахуванням ПДВ на складові частини автомобіля "ШЕВРОЛЕ", державний номерний знак: НОМЕР_2 , що підлягають заміні, у розмірі 9 285,77 грн.

Відповідно до звіту № 134138 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, підготовленого фізичною особою-підприємцем Карета О.Є. на замовлення Товариства, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "ШЕВРОЛЕ" в результаті його пошкодження при ДТП, складає 64 834,59 грн.

Згідно з абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року в справі № 910/171/17.

Проте вищенаведені заперечення відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

У матеріалах справи наявне платіжне доручення від 22 січня 2019 року № 1292, відповідно до якого позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 62 924,17 грн. отримувачу - АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з призначенням платежу "&130013&к/ р200436 . Страх відшк за ремонт а/м Chevrolet р/н НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_4 , зг розп 134138 від 21.01.2019 р. Без ПДВ".

Зі змісту зазначеного у наведеному платіжному документі призначення цього платежу вбачається, що вищезазначена сума страхового відшкодування не включала суму податку на додану вартість.

Крім того, зі змісту наявного у матеріалах справи висновку/калькуляції від 15 січня 2019 року № 134138 вбачається, що до вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу, що становить 62 924,17 грн., суму податку на додану вартість також включено не було.

Зважаючи на те, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди, вже була зменшена позивачем на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість при її виплаті потерпілій внаслідок ДТП особі, суд дійшов висновку про необґрунтованість заперечень Компанії.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 62 924,17 грн., а також враховуючи встановлений полісом серії АК № 8491150 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 100 000,00 грн. та франшизи - 0,00 грн., суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 62 924,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вищевказану суму страхового відшкодування сплатив лише частково, перерахувавши на користь позивача 55 548,82 грн. та заборгувавши таким чином останньому 7 375,35 грн.

Водночас відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП. Також Компанія не спростувала і розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка склала 7 375,35 грн., підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин позов Товариства підлягає задоволенню.

Крім того, у своїй позовній заяві Товариство просило суд стягнути з відповідача суму понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 січня 2019 року між Товариством та адвокатським бюро "Синюк та партнери" було укладено договір про надання правової допомоги № 23, за умовами якого останнє зобов`язався надавати позивачу юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним правочином.

Перелік страхових справ, прийнятих від Товариства адвокатським бюро "Синюк та партнери" з метою надання передбачених цим договором юридичних послуг, визначено сторонами цього договору у додатку № 1 до нього.

У додатку № 1.15 від 27 червня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 3 січня 2019 року № 23 наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Синюком С.Л. в рамках вищенаведеного правочину для надання позивачу правової допомоги у страховій справі № 134138.

З матеріалів справи також вбачається, що 27 червня 2019 року між Товариством та адвокатським бюро "Синюк та партнери" було підписано та скріплено їх печатками акт виконаних робіт на загальну суму 77 000,00 грн., до якого включено, зокрема, вартість наданих позивачу юридичних послуг в розмірі 5 000,00 грн. у страховій справі № 134138 щодо стягнення з Компанії грошових коштів у сумі 62 924,17 грн. (що становить загальну суму страхового відшкодування у даній справі).

На підтвердження того, що Синюк С.Л. є адвокатом, позивачем до його позовної заяви було долучено копію відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 15 лютого 2018 року серії КС № 6423/10, посвідчення адвоката України від 15 лютого 2018 року № 6423/10, а також ордеру від 18 лютого 2019 року серії КС № 444173, що підтверджує повноваження наведеного адвоката на представництво інтересів Товариства в суді.

Судом встановлено, що згідно платіжного доручення від 5 червня 2019 року № 10023 Товариство сплатило на користь адвокатського бюро "Синюк та партнери" суму вартості наданих останнім юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 3 січня 2019 року № 23 у розмірі 77 000,00 грн. (у тому числі послуг вартістю 5 000,00 грн., наданих у рамках справи № 910/11583/19).

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги задоволення пред`явлених Товариством позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку, зокрема, з їх неспіврозмірністю, а також недоведеність посилань відповідача на необґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на Компанію 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Водночас відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 102; ідентифікаційний номер 22868348) на користь приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 10; ідентифікаційний номер 24745673) 7 375 (сім тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 35 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору, а також 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 4 листопада 2019 року

Суддя Є.В. Павленко