СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. Справа № 913 /151/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В.І.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

прокурора - не з`явився

позивача - не з`явився

відповідача - адвокат Макаров С.О.

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, м. Старобільськ (вх.№1709Л/1) на ухвалу господарського суду Луганської області від 15.05.2019 у справі № 913/151/19 (повний текст якої складено та підписано 20.05.2019 суддею А.Г. Ворожцовим у приміщенні зазначеного суду),

за позовом заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, м. Старобільськ Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах - Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт. Нижня Дуванка, Сватівський район, Луганська область,

до ТОВ "Укртранссервіс-груп", м. Харків,

про визнання недійсними додаткових угод до договору на постачання природного газу та стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 49856,73 грн.;

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області до ТОВ "Укртранссервіс-груп" з наступними вимогами:

1. Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 28.01.2019 до договору № 19-073 від 03.01.2019 на постачання природного газу, укладену між Нижньодуванською селищною радою Сватівського району Луганської області та ТОВ "Укртранссервіс-груп".

2. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 29.01.2019 до договору № 19-073 від 03.01.2019 на постачання природного газу, укладену між Нижньодуванською селищною радою Сватівського району Луганської області та ТОВ "Укртранссервіс-груп".

3. Стягнути з ТОВ "Укртранссервіс-груп" на користь Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 49856 грн. 73 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.05.2019 у справі №913/151/19 позовну заяву заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області № 06/104-847 вих.- 19 від 22.03.2019 залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд виходив з того, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єктів владних повноважень, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, з наданням необхідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області із зазначеною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 15.05.2019 у справі № 913/151/19 і направити справу для розгляду до господарського суду Луганської області.

Підстави звернення з апеляційною скаргою скаржником обґрунтовані тим, що оскаржувана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позову у даній справі без розгляду, оскільки сам факт звернення до суду з даним позовом прокурора, а не позивача за наявності в останнього такої можливості, вказує на бездіяльність Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області; бездіяльність позивача підтверджується також численним листуванням прокуратури з Нижньодуванською селищною радою, зокрема, листами прокурора від 21.03.2019 № 06/104-82 вих. -19, від 25.04.2019 № 06/104-1132 вих-19, листом позивача про надання інформації від 19.03.2019 № 02-25/416, в якому зазначено про те, що позивачем заходів з розірвання додаткових угод № 1, 2 до договору № 19-073 від 03.01.2019 не вжито та вживатися не планується.

Крім того, прокурор зазначає, що позиція позивача залишалась незмінною: підстав для розірвання вищевказаних додаткових угод до договору в судовому порядку рада не вбачає, заходи щодо повернення надмірно сплачених бюджетних коштів не вживає.

Таким чином, на думку прокурора, Нижньодуванська селищна рада Сватівського району Луганської області, будучи уповноваженим суб`єктом владних повноважень, виявила усвідомлену стійку пасивну поведінку щодо забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів під час здійснення публічної закупівлі.

Також прокурор зазначає, що порушення процедури державних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів територіальної громади і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави та територіальної громади.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 913/151/19. Встановлено строк для подання відзивів. Призначено справу до розгляду на 04.07.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 апеляційне провадження у справі № 913/151/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

08.10.2019 від заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області надійшов лист, в якому зазначено про те, що в ЄДРСР оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 587/430/16-ц від 26.06.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.11.2019.

04.11.2019 від представник відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/19.

Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів вирішила у його задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Наразі на даний час наявно декілька позицій, викладених в постановах Великої Палати Верховного суду у справах № 587/430/16 ц, 903/129/18, стосовно представництва прокурора в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», тому колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.

У судове засідання прокурор та представник позивача не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що сторони не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, заслухавши думку прокурора, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що після проведення тендерних торгів між ТОВ "Укртранссервіс-груп" (далі - постачальник) та Нижньодуванською селищною радою (далі - споживач) 03.01.2019 укладено договір постачання природного газу № 19-073 (далі - договір). Сторони дійшли згоди щодо ціни газу за 1000 м3 становить 9690,00 грн., з ПДВ (п. 3.2 договору).

У подальшому між сторонами укладено додаткові угоди № 1 від 28.01.2019 та № 2 від 29.01.2019 до договору, якими збільшувалась ціна газу.

Таким чином, внаслідок укладання додаткових угод №1 та №2 ціна за 1000 м3 газу збільшена з 9690,00 грн. до 11720 грн 00 коп. (збільшена на 20,95%).

Прокурор вважає, що укладення додаткових угод № 1, № 2 до первісного договору з підвищенням ціни на предмет закупівлі є безпідставним та необґрунтованим і суперечить ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки згідно з п. 2 ч. 4 цієї статті зміна істотних умов договору (ціни за одиницю товару на 10 %) допускається лише у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Вказані додаткові угоди не відповідають вимогам ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому мають бути визнані судом недійсними.

Як зазначив прокурор, порушенням інтересів держави є те, що відповідачами під час проведення закупівлі природного газу порушено вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, принципи максимальної ефективності та економії, що створило ризик до протиправного витрачання коштів бюджету, нераціонального та неефективного їх використання.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Позивачем у справі визначено Нижньодуванську селищну раду з огляду на те, що Нижньодуванська селищна рада є головним розпорядником бюджетних коштів.

Водночас, Нижньодуванською селищною радою не вжито належних заходів для усунення зазначених порушень в межах своїх повноважень.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що спірні додаткові угоди укладені у відповідності до вимог чинного законодавства та підстави для визнання їх недійсними відсутні, оскільки постачання природного газу здійснювалось за середніми ринковими цінами, що відповідає як інтересам споживача та і постачальника. Крім того, зазначає, що у прокурора за даним позовом відсутні підстави представництва органа позивача відповідно до практики розгляду справ Верховним судом та Європейським судом.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції помилково погодився з позицією відповідача у справі та дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, м. Старобільськ Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах - Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт. Нижня Дуванка, Сватівський район, Луганська область, без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, виходячи з наступного.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Процесуальні підстави для залишення позову без розгляду в господарському судочинстві визначені ст. 226 ГПК України, за приписами п. 1 ч. 1 якої встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача прокурор вказував на те, що така необхідність зумовлена невжиттям Нижньодуванською селищною радою Сватівського району Луганської області жодних заходів щодо забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів під час здійснення публічної закупівлі, що свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень.

При цьому, прокурор наголошував на тому, що порушення процедури державних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів територіальної громади і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави та територіальної громади.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного Кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети виконавчі органи місцевих рад.

Згідно з витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Нижньодуванська селищна рада Луганської області є органом місцевого самоврядування.

Таким чином, Нижньодуванська селищна рада Луганської області є головним розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася оскаржувана закупівля природного газу.

З огляду на викладене, Нижньодуванська селищна рада Луганської області, як головний розпорядник бюджетних коштів та орган, уповноважений представляти інтереси територіальної громади, виявляла та на теперішній час виявляє усвідомлену пасивну поведінку щодо контролю за ефективним та раціональним використанням бюджетних коштів під час проведення публічної закупівлі природного газу.

Крім того, пунктом 1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 встановлено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Таким чином, виявлення прокурором причин бездіяльності уповноваженого органу та відповідного реагування на виявлені порушення в інший спосіб ніж заходами представницького характеру є неможливим.

Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17), що надмірна формалізація «інтересів держави» може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. А отже, вимагання судом конкретних документів на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави, за відсутності відповідних вимог в законі, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Крім того, судом першої інстанції не враховано висновок Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 у справі № 905/803/18 що з`ясування питань чи потребують захисту державні інтереси у конкретному випадку, чи замінює прокурор у цьому судовому провадженні орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або робить це неналежно, причин, які свідчать про невжиття позивачем заходів щодо захисту інтересів держави, а також встановлення відповідних обставин можливе під час здійснення розгляду справи по суті.

Також слід зазначити, що у цій справі прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави, а не конкретного органу державної влади, яким є позивач. По-друге, у даних правовідносинах порушено не інтереси або права конкретного суб`єкта владних повноважень, а інтереси держави - в особі уповноваженого органу, яким і є Нижньодуванська селищна рада Сватівського району Луганської області.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах 01.03.2018 у справі № 922/1361/17, від 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 25.09.2018 у справі № 804/2244/18, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 25.03.2019 № 469/580/16-ц.

Відповідно до ст. ст. 3, 5 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Надходження до бюджету забезпечують соціальний та економічний розвиток України та її регіонів, створення умов для своєчасної виплати заробітної плати, стипендій, пенсій, інших соціальних виплат.

Статтею 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Таким чином, неефективне та нераціональне використання бюджетних коштів підриває засади бюджетного процесу, призводить до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких покладено на органи прокуратури (ч. 3 ст. 131-1 Конституції України).

Більше того, у разі встановлення порушення вимог законодавства та факту бездіяльності органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, у прокурора виникає не лише право, а й обов`язок захистити такі інтереси, що у даному випадку і зроблено шляхом звернення до суду з позовом в інтересах Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області.

З огляду на викладене, як правильно зазначає прокурор, Нижньодуванська селищна рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, зокрема, на звернення до суду щодо визнання недійсними додаткових угод до договору на постачання природного газу та стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 49856,73 грн.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що за вищенаведених обставин позивачем не було вжито жодних заходів щодо забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів під час здійснення публічної закупівлі.

Так, на підтвердження бездіяльності позивача прокурором було надано лист, яким проінформовано позивача про наявність порушень вимог ЦК України, ГК України та ЗУ «Про державні закупівлі» № 06/104-842вих 19. Також цим листом з`ясовувалось питання про вжиті заходи з розірвання додаткових угод 1, 2 до договору № 19-073 від 03.01.2019 або визнання їх недійсними.

Відповідно до інформації № 02-25/415 від 19.03.2019 Нижньодуванська селищна рада заходів з розірвання додаткових угод № 1, 2 до договору № 19-073 від 03.01.2019 не вживала та вживати не планувала.

Крім того, за результатами розгляду листа Старобільської місцевої прокуратури №06/104-1132 вих-19 від 25.04.2019 Нижньодуванським селищним головою видано розпорядження № 35-к від 03.05.2019, яким голові тендерного комітету Нижньодуванської селищної ради оголошено догану.

Також, Нижньодуванська селищна рада на адресу ТОВ «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» направила ініціативний лист № 02-25/530 від 11.04.2019 про укладення додаткової угоди № 3 до договору поставки природного газу № 19-073 від 03.01.2019, якою рада має намір розірвати додаткові угоди № 1, 2 до вказаного договору. Відповіді на вказаний ініціативний лист радою не отримано. При цьому, селищна рада заходів щодо повернення надмірно сплачених грошових коштів за оспорюваними додатковими угодами не вживала. Розгляд зазначеного питання радою не ініціювався ні перед ТОВ «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП», ні в судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що нездійснення позивачем дій, які вони повинні були та могли здійснити, а також відсутність обґрунтованих пояснень щодо своєї бездіяльності беззаперечно свідчить про неналежне виконання позивачем своїх повноважень.

Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

При цьому, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо необхідності подання прокурором доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 367 Кримінального кодексу України, наявності вироку суду відносно службових осіб, накладення на службових осіб позивача дисциплінарних стягнень, з огляду на наступне.

Застосування прокуратурою заходів прокурорського реагування на порушення законодавства, у даному випадку невиконання органом державної влади своїх обов`язків, має відповідати критеріям обґрунтованості, ефективності, доцільності та досягнення реальних наслідків такого реагування, та не повинно переслідувати мету створення штучних доказів для подальшого використання їх у суді.

Як зауважує апелянт, документи, які вказані судом першої інстанції як приклад належних та допустимих доказів не здійснення або неналежним чином здійснення відповідних повноважень уповноваженими особами, мають іншу правову природу, та свідчать, в першу чергу, про застосування до конкретної особи заходів кримінально-правового та дисциплінарного характеру, про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю конкретної особи та настанням негативних наслідків, а не про виникнення підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»» від 14.10.2014, органи прокуратури позбавлені права ініціювати дисциплінарне провадження шляхом внесення відповідних актів прокурорського реагування в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Крім того, місцевим господарським судом не взято до уваги, що дотримання законності у питаннях контролю за ефективним та раціональним використанням бюджетних коштів безпосередньо належить до інтересів держави.

Бездіяльність позивача завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, оскільки порушення процедури державних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів територіальної громади і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави та територіальної громади.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, предмет та підстави заявленого прокурором позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прокуратурою належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, а відтак, наявні підстави для подання прокурором відповідного позову в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах - Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність визначених п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України підстав для залишення без розгляду позову заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, м. Старобільськ Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах - Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт. Нижня Дуванка, Сватівський район, Луганська область.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до господарського суду Луганської області.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями ст. 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, м. Старобільськ на ухвалу господарського суду Луганської області від 15.05.2019 у справі № 913/151/19 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 15.05.2019 у справі № 913/151/19 скасувати.

Справу № 913/151/19 передати до господарського суду Луганської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2019.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін