ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.10.2019 Справа № 905/342/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В., при секретарі судового засідання Шакуровій І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькміськгаз, м. Донецьк

про стягнення 40 264 818,09 грн., -

За участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О. за довіреністю №14-192 від 17.05.2019р.

від відповідача: не з`явився

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.06.2018р. у справі №905/342/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькміськгаз, м.Донецьк Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 40264818,09 грн., у тому числі: пеня у сумі 5984164,23 грн.; три проценти річних у сумі 4121489,01 грн. та інфляційні витрати у сумі 30159164,85 грн., задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькміськгаз на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 29681490,83 грн., у тому числі 25560001,82 грн. інфляційних витрат та 4121489,01 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 445222,36 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2019р. рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2018р. у справі №905/342/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2019р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2019р. та рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2018р. у справі №905/342/18 скасовано в частині відмови у стягненні інфляційних витрат, а справу направлено в цій частині на новий розгляд до господарського суду Донецької області, в іншій частині залишено без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019р. справа №905/342/18 передана на розгляд судді Чернової О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 07.10.2019р. справу 905/342/18 прийнято до провадження та визначено розгляд за правилами загального позовного провадження,призначено справу до судового розгляду по суті 29.10.2019р.

Позивач у судовому засіданні 29.10.2019р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

За висновками суду відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного:

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: Донецька обл., м. Донецьк, вул. Челюскінців, 153 «А», офіс 2. Аналогічна адреса відповідача зазначена в позовній заяві.

У відповідності до листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта від 10.02.2016 № 7-14-72 відділення поштового зв`язку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської областей, у т.ч. м. Макіївки у зв`язку з чим ухвали суду були розміщені на сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14, про що свідчать відповідні копії витягів з сайту.

Отже, суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч.1 ст.178 та ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомленого представника відповідача у світлі приписів ст.ст. 13,42, ч.ч.1,3 ст.74 Господарського процесуального кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2013 року між НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та ПАТ «Донецькміськгаз» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-125-Н (далі-договір), відповідно до п.1.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013р.) якого Продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 - 2014 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1. договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013р. визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013р. газ в обсязі до 204 776,777 тис.куб.м.

За умовами п.п.3.3, 3.4 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціну за природний газ сторони обумовили в п.п.5.1, 5.2 договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013р.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом п. 6.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014р., відповідно до якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий період.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014, а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення (стаття 11 договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013р.).

Додатковою угодою №1 від 10.07.2013 до договору сторони внесли зміни до 5 розділу договору, змінивши ціну природного газу, а також до п.2.1 договору в частині об`єму планових обсягів поставки газу.

Додатковою угодою №4 від 15.05.2014 до договору сторони внесли зміни до 5 розділу договору, змінивши ціну природного газу з 01.05.2014, а також до п.2.1 договору в частині обєму планових обсягів поставки газу (а.с.42-43 т.1).

Також, додатковою угодою №5 від 10.05.2014 сторони дійшли згоди про внесення змін до п.5.2 та п.5.4 договору, змінивши ціну природного газу з 01.06.2014 (а.с.44 т.1).

На виконання п.2.1 договору позивачем з жовтня 2014 по січень 2015 було передано відповідачу природний газ на загальну суму 57 242 902,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014, 31.01.2015, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками (а.с.68-71 т.1).

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.10.2015 у іншій справі, №905/1472/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ПАТ «Донецькміськгаз» про стягнення 78 354 026,68 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 57 242 902,89 грн. основного боргу, 9 555 313,38 грн. пені, 651 969,04 грн. 3% річних та 10 335 521,40 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилаючись на розрахунок відповідача за спожитий у період з жовтня 2014 по січень 2015 природний газ за договором №13-125-Н не в повному обсязі, після прийняття рішення у справі №905/1472/1, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача, зокрема, інфляційних витрат у розмірі 30 159 164,85 грн., саме:

- у розмірі 6 210 780,25 грн. за період з квітня 2015 по серпень 2017 за зобов`язаннями жовтня 2014;

- у розмірі 6 782 389,37 грн. за період з квітня 2015 по серпень 2017 за зобов`язаннями листопада 2014;

- у розмірі 10 812 444,92 грн. за період з квітня 2015 по серпень 2017 за зобов`язаннями грудня 2014;

- у розмірі 6 353 550,31 грн. за період з квітня 2015 по серпень 2017 за зобов`язаннями січня 2015.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню повністю, з огляду на наступне.

За змістом ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні інфляційних витрат та направляючи розглядувану справу в цій частині на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 04.09.2019р. зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано те, що заборгованість станом на квітень 2015 року вже існувала, інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобов`язання за жовтень - грудень 2014 року - січень 2015 року, нараховані на суму основного боргу за період з липня 2014 року по березень 2015 року, стягнуті згідно з рішенням Господарського суду Донецької області від 28.10.2015 у справі № 905/1472/15. При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період (з квітня 2015 року по серпень 2017 року включно) обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції за попередній період.

Разом з цим, Верховний Суд зауважив, що під час нового розгляду справи у наведеній частині суду першої інстанції слід дослідити наявні у справі докази, всебічно, повно й об`єктивно встановити обставини справи щодо розміру обрахування інфляційної складової та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у застосуванні наслідків невиконання прострочених грошових зобов`язань у вигляді інфляційних витрат.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено , якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №905/600/18.

Як зазначалось раніше, рішенням господарського суду Донецької області від 28.10.2015 у справі №905/1472/15 встановлено факт постачання позивачем природного газу за період з жовтня 2014 по січень 2015, а також неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого газу у вказаний період, що стало підставою для нарахування, в тому числі, інфляційних втрат за період з липня 2014 по березень 2015.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем договору на купівлю-продаж природного газу №13-125-Н від 04.01.2013р.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №914/1033/17, від 11.05.2018 у справі №914/1487/17.

Таким чином, Позивачем правомірно нараховані інфляційні витрати за прострочення основного зобов`язання жовтня 2014р.-січня 2015р., яке становить 30 159 164,85 грн. (донарахування здійснено за зобов`язанням жовтня 2014р. на суму 13909353,11 грн. з 04.2015р. по 08.2017р., за зобов`язанням листопада 2014р. на суму 15189500,34 грн. з 04.2015р. по 08.2017р., за зобов`язанням грудня 2014р. на суму 24215011,37 грн. з 04.2015р. по 08.2017р., за зобов`язанням січня 2015р. на суму 14229093,79 грн. з 04.2015р. по 08.2017р.).

Отже, перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог щодо інфляційної індексації за заявлений період, суд дійшов висновку, що її розмір є арифметично вірним, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 30 159 164,85 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькміськгаз, м. Донецьк в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 30 159 164,85 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькміськгаз (83001, Донецька область, м.Донецьк, Ворошиловський район, проспект Театральний, буд.1, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/ НОМЕР_1 у АТ Ощадбанк, МФО 300465) інфляційні витрати у розмірі 30 159 164,85 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 30.10.2019 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/