ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.19 Справа № 917/1500/19

м. Полтава

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго, вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод, вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029

про стягнення 204 549,08 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Повне рішення складено та підписано 31.10.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 204 549,08 грн. за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3639 від 01.10.2013 року, з яких 184 346,61 грн. основного боргу, 16 743,31 грн. пені, 1 419,22 грн. 3% річних, 2 039,94 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3639 від 01.10.2013 року не здійснив оплату теплової енергії, поставленої позивачем в період лютого-квітня 2019 року, що стало підставою для нарахування йому пені, річних та інфляційних.

Ухвалою від 29.08.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання в справі на 19.09.2019 року (а.с. 1-2). Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 3 дні з моменту отримання відзиву.

Зазначена ухвала суду вручена представникам сторін, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 46-47).

В судове засідання 19.09.2019 року представник відповідача не з`явився, оскільки строк, встановлений судом відповідачу в п. 5 ухвали від 29.08.2019 року для підготовки відзиву на позов не закінчився, суд ухвалою від 19.09.2019 року відклав підготовче засідання на 03.10.2019 року. Вказана ухвала вручена представнику відповідача 23.09.2019 року (а.с. 53).

Ухвалою від 03.10.2019 року (а.с. 61-62) суд відклав підготовче засідання на 17.10.2019 року в реагування на клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для надання можливості сторонам врегулювати спір шляхом підписання мирової угоди. Ухвала отримана відповідачем 04.10.2019 року (а.с. 64).

16.10.2019 року від відповідача надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення (вх. № 11183) в порядку ст. 331 ГПК України на 12 місяців. Враховуючи те, що норми ст. 239 ГПК України передбачають можливість відстрочення або розстрочення виконання судового рішення при його прийнятті, суд відклав розгляд клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення до прийняття рішення в даній справі.

Ухвалою від 17.10.2019 року (а.с. 72-73) суд закрив підготовче провадження в справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.10.2019 року о 10-00 год. Зазначена ухвала надсилалась відповідачу та вручена 21.10.2019 року (а.с. 74).

Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд даної справи.

В судове засідання 29.10.2019 року представники сторін не з`явились. Від позивача надійшло клопотання від 29.10.2019 року (вх. № 11731, а.с. 76) про розгляд справи без участі представника позивача та підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк не скористався. За п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

01.10.2013 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», як Теплопостачальною організацією, та Публічним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» (), як Споживачем, був укладений договір № 3639 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі Договір, а.с. 18-19).

Зі зміною організаційно-правової форми відповідача, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.08.2019 року (а.с. 44), його найменування змінено на Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод» (.

Відповідно до п. 1 Договору, Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень Споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Репіна, АДРЕСА_1 гуртожиток.

Додатковою угодою № 1 від 01.03.2017 року до Договору (а.с. 21), сторони внесли зміни до Договору, зокрема виклали пункти Договору в наступній редакції:

- п. 15 Договору - облік споживання теплової енергії гуртожитку Споживача по вул. Репіна, 14, проводиться по загальнобудинковим вузлам обліку теплової енергії на опалення та на гаряче водопостачання. Показники вузлів обліку теплової енергії приймаються лише після допуску вузла обліку до експлуатації, що здійснюється Теплопостачальною організацією у порядку, передбаченому діючим законодавством, зі складанням відповідного акту;

- п. 15.2 Договору - зняття показників вузла обліку теплової енергії проводяться Споживачем, записуються в журналі встановленої форми і передаються в службу Теплопостачальної організації до 25 числа кожного місяця, або по телефону з обов`язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, затвердженій підписом керівника та печаткою підприємства;

- п. 17 Договору - тариф на теплову енергію для потреб населення з 01.07.2016 року становить 1113,69 грн/Гкал (без ПДВ). Оплата за опалення та гаряче водопостачання проводиться за фактично використану кількість енергії;

- п. 18 Договору - Споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів.

Факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається обома сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення споживачем Акту приймання - передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено підпунктом 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п. 19 Договору).

Позивач в період з лютого по квітень 2019 року передав у власність відповідача теплову енергію на загальну суму 184 346,61 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за ці періоди (а.с. 32-34):

- за лютий 2019 року від 28.02.2019 року № АВ-4032 на суму 86 109,95 грн.;

- за березень 2019 року від 31.03.2019 року № АВ-6968 на суму 68 670,71 грн.;

- за березень 2019 року від 31.03.2019 року № АВ-7467 на суму 13 625,57 грн.;

- за квітень 2019 року від 30.04.2019 року № АВ-8703 на суму 15940,38 грн.

Акти за лютий та березень підписані представниками сторін, акт за квітень підписаний лише представником позивача.

Крім цього, позивачем надано копії відповідних рахунків на оплату теплової енергії за період з лютого по квітень 2019 року (а.с. 28-31).

В матеріалах справи наявні докази надсилання позивачем відповідачу рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за період з лютого по квітень 2019 року (копії реєстрів поштових відправлень, а.с. 35-38).

Відповідач оплату отриманої теплової енергії не здійснив.

Відповідно до п. 20 Договору, у випадку неоплати у вказані в договорі строки вводиться пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочки платежу, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, якщо інше не передбачено діючим законодавством, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

З посиланням на наведену норму договору, позивач за зобов`язаннями лютого-квітня 2019 року заявив до стягнення з відповідача 16743,31 грн. пені та 1419,22 грн. 3% річних, нарахованих за період з 10.03.2019 року по 30.06.2019 року; 2039,94 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період квітня-травня 2019 року (розрахунок залучений до справи, а.с. 11-13).

Приймаючи рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати теплової енергії.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Суд встановив, що в період лютого-квітня 2019 року позивач поставив відповідачу теплову енергію за умовами Договору на загальну суму 184 346,61 грн., що підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі теплової енергії за лютий-березень 2019 року та актом за квітень 2019 року, підписаним представником позивача (а.с. 32-34).

Пунктом 19 Договору визначено, що у разі неповернення споживачем Акту приймання - передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено підпунктом 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п. 19 Договору).

Враховуючи наведену умову Договору та підтвердження надсилання позивачем рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за період з лютого по квітень 2019 року (копії реєстрів поштових відправлень, а.с. 35-38), акт приймання-передачі за квітень 2019 року є належним доказом підтвердження факту надання споживачу теплової енергії за вказаний період.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору встановлено, що Споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів (п. 18 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.03.2017 року).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача за поставлену позивачем теплову енергію в лютому-квітні 2019 року в сумі 184 346,61 грн., строк оплати якої настав, відповідач не надав будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Умовами Договору (п. 20) передбачено, що у випадку неоплати у вказані в договорі строки вводиться пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочки платежу, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, якщо інше не передбачено діючим законодавством, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 16 743,31 грн. пені, нарахованої за період з 10.03.2019 року по 30.06.2019 року в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Розглянувши розрахунок пені, поданий позивачем (а.с. 11), суд встановив, що позивачем неправильно визначений початок перебігу прострочення заборгованості в спірних періодах, що призвело до завищення розміру пені, заявленої до стягнення. Здійснивши перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 16 479,99 грн., в іншій частині вимоги щодо стягнення пені відхиляються як завищені щодо розміру.

Відповідно до п. 20 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 1419,22 грн. 3% річних, нарахованих за період з 10.03.2019 року по 30.06.2019 року.

Суд, перевіривши розрахунок позивача (а.с. 12) в частині стягнення 3% річних виявив завищення їх розміру з боку позивача. Здійснивши перерахунок річних, суд встановив, що вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 1400,32 грн., в іншій частині відхиляються як завищені щодо розміру.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 2039,94 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період квітня-травня 2019 року.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат не суд виявив завищення щодо їх розміру з боку позивача, тому, що позовні вимоги в цій частині є правомірними в розмірі 2039,94 грн. та підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 184 346,61 грн. основного боргу, 16 479,99 грн. пені, 1400,32 грн. 3% річних, 2 039,94 грн. інфляційних втрат за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3639 від 01.10.2013 року, в іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Розглядаючи клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення від 16.10.2019 року (вх. № 11183, а.с. 65-66) на 12 місяців, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Обґрунтовуючи клопотання про надання розстрочки виконання рішення в цій справі рівними частинами на 12 місяців відповідач посилається на те, що заборгованість виникла за зобов`язаннями мешканців гуртожитку, який перебуває на балансі відповідача, поставлена позивачем теплова енергія використовується виключно для потреб опалення та гарячого водопостачання гуртожитку. Мешканці гуртожитку розраховуються за послуги із значною затримкою, по факту надходження від них сплати за теплову енергію грошові кошти невідкладно перераховуються для сплати заборгованості в цій справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Судом враховано, що підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення з огляду на сезонний характер надання послуг з опалення гуртожитку, мешканці якого сплачують вартість таких послуг протягом опалювального періоду.

Враховуючи наведене, суд задовольнив заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду частково та надав йому розстрочку виконання рішення суду у справі № 917/1500/19 від 29.10.2019 року щодо стягнення з нього коштів в сумі 184 346,61 грн. основного боргу, 16479,99 грн. пені, 1400,32 грн. 3% річних, 2 039,94 грн. інфляційних втрат строком на 6 місяців за наступним графіком:

- до 30.11.2019 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 31.12.2019 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 31.01.2020 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 29.02.2020 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 31.03.2020 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 30.04.2020 року 30724,46 грн. основного боргу, 2746,69 грн. пені, 233,42 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 331 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод (вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, ) 184 346,61 грн. основного боргу, 16479,99 грн. пені, 1400,32 грн. 3% річних, 2 039,94 грн. інфляційних втрат.

Розстрочити виконання рішення на 6 місяців шляхом сплати належних до стягнення сум за наступним графіком:

- до 30.11.2019 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 31.12.2019 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 31.01.2020 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 29.02.2020 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 31.03.2020 року 30724,43 грн. основного боргу, 2746,66 грн. пені, 233,38 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат;

- до 30.04.2020 року 30724,46 грн. основного боргу, 2746,69 грн. пені, 233,42 грн. 3% річних, 339,99 грн. інфляційних втрат.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод (вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, ) 3063,96 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

6. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.