ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 918/93/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Огородніка К.М.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Давидюк М.В.

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - адвокат Тарновецький П.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

від 02.07.2019

та на рішення Господарського суду Рівненської області

від 16.04.2019

у справі № 918/93/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"

про стягнення заборгованості в сумі 3 689 280,00 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"

про визнання недійсним першого речення пункту 7.3. Договору купівлі-продажу №0506/18587 від 05.06.2018,-

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" про стягнення 3 689 280 грн. 00 коп., з яких: 2 804 280 грн. 00 коп. - основний борг, 885 000 грн. 00 коп. - штраф.

2. 18.03.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" надійшов зустрічний позов про визнання недійсним першого речення пункту 7.3. Договору купівлі-продажу №0506/18587 від 05.06.2018.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі №918/93/19 позов ТОВ "Волинь-зерно-продукт" до ТОВ "Терлич" задоволено. Стягнуто з ТОВ "Терлич" на користь ТОВ "Волинь-зерно-продукт" 2 700 000,00 грн. основного боргу, 885 000,00 грн. штрафу та 55 339,20 грн. - відшкодування витрат на оплату судового збору. Провадження у справі в частині вимог про стягнення з ТОВ "Терлич" основної заборгованості в сумі 104 280,00 грн. - закрито. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Терлич" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

5. Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 у даній справі апеляційну скаргу ТОВ "Терлич" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі №918/93/19 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі №918/93/19 змінено. Стягнуто з ТОВ "Терлич" на користь ТОВ "Волинь-зерно-продукт" - 2 700 000 (два мільйони сімсот тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 442 500 (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. штрафу та 55 339 (п`ятдесят п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 20 коп. - відшкодування витрат на оплату судового збору. В решті рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі №918/93/19 залишено без змін.

6. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

6.1 05.06.2018 між ТОВ "Волинь-зерно-продукт" (продавець) та ТОВ "Терлич" (покупець) було укладений договір купівлі-продажу №0506/18587 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, продавець в порядку та на умовах даного договору зобов`язується продавати покупцеві зернові та олійні культури, шрот в асортименті, кормосуміші в асортименті, складники для виробництва кормосуміші, крупу в асортименті, борошно в асортименті, сіль в асортимені, макаронні вироби в асортименті, цукор, мішкотара, мінеральні добрива та інші товари, згідно накладних та/або специфікацій на кожну конкретну партію товару (додатків до даного договору), які є невід`ємними частинами даного договору. Покупець зобов`язується прийняти певний товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених даним договором (п.1.2 договору).

6.2 У відповідності до п.3.5. договору, покупець зобов`язується проводити 100% передоплату вартості кожної конкретної партії Товару до моменту отримання відповідної партії товару.

6.3 Відповідно до п.3.7 договору, при здійсненні оплати покупець зобов`язується вказати у платіжному дорученні дату та номер даного договору, або номер рахунку, виставленого продавцем, згідно якого здійснюється оплата. У разі порушення покупцем грошових зобов`язань за цим договором, продавець, незалежно від вказаного покупцем призначення платежу, має право самостійно зарахувати отриманий платіж в рахунок оплати простроченої заборгованості.

6.4 Передача товару у власність покупця здійснюється окремими партіями згідно правил Інкотермс-2000 на складі продавця або покупця за домовленістю сторін. Відвантаження товару здійснюється узгодженими партіями транспортом та за рахунок покупця або продавця за домовленістю сторін (п.4.1 договору).

6.5 Згідно п.7.3 договору, у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору) Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого Товару. Крім того, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця вартість неоплаченого Товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

6.6 Відповідно до п.7.4 договору, за порушення термінів оплати товару покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом затримки оплати.

6.7 Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018 чи до його розірвання у випадку та в порядку, передбачених цим договором або чинним законодавством України, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.9.1 договору).

6.8 Пунктом 11.1 договору встановлено, що він складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології.

6.9 Договір купівлі-продажу від 05.06.2018р. №0506/18587 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

6.10 Поставки за вказаним вище договором носили систематичний характер, зокрема, в період дії договору ТОВ "Терлич" було поставлено 122 партії товару, що підтверджується видатковими накладними (а.с.10-25).

6.11 ТОВ "Терлич" не здійснювало своєчасної оплати товару. Водночас, у призначенні платежу ТОВ "Терлич" зазначало лише номер договору, що підтверджується банківською довідкою про надходження коштів на рахунок ТОВ "Волинь-зерно-продукт" від ТОВ "Терлич" (а.с.27). За вказаних обставин, ТОВ "Волинь-зерно-продукт" отримані від ТОВ "Терлич" кошти спрямовував на погашення заборгованості, що виникла раніше.

6.12 Неоплаченими ТОВ "Терлич" залишились поставки товару, здійснені за період з 24.11.2018 по 27.12.2018 включно, зокрема, такі поставки були здійснені на підставі видаткових накладних: № 1101 від 24.11.2018; № 1137 від 26.11.2018; № 1254 від 28.11.2018; №1281 від 28.11.2018; №1333 від 29.11.2018; №1430 від 30.11.2018; №159 від 05.12.2018; №342 від 10.12.2018; №386 від 11.12.2018; №429 від 12.12.2018; №505 від 13.12.2018; №518 від 13.12.2018; №782 від 20.12.2018; №819 від 21.12.2018; №969 від 26.12.2018; №1005 від 27.12.2018 (а.с.10-25).

6.13 Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2018, який підписаний сторонами, заборгованість ТОВ "Терлич" становила 3 457 480,00грн. (а.с.26).

6.14 При цьому, після підписання акту звірки ТОВ "Терлич" було здійснено додатково три платежі на загальну суму 452 560,00грн., що підтверджується банківською довідкою про надходження коштів, а також один платіж на суму 54 920,00грн., що підтверджується банківською випискою руху коштів.

6.15 Таким чином, загальна сума заборгованості ТОВ "Терлич" перед ТОВ "Волинь-зерно-продукт" на момент звернення до суду становила 2 950 000,00 грн..

6.16 05.03.2019 до суду першої інстанції від позивача через відділ канцелярії надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача 2 804 280,00 грн. - основного боргу та 885 000,00 грн. - штрафу, всього 3 689 280,00 грн. з огляду на часткове погашення заборгованості. Крім того, просив суд стягнути з відповідача судовий збір та повернути з державного бюджету судовий збір в розмірі переплаченої суми судового збору.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

7. 23.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Терлич" звернулось через Північно-західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду із касаційною скаргою від 23.07.2019 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі № 918/93/19, підтвердженням чого є відбиток вхідного штампу Північно-західного апеляційного господарського суду на першому аркуші касаційної скарги.

8. 31.07.2019 касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Терлич" від 23.07.2019 разом зі справою № 918/93/19 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 918/93/19 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Огородніка К.М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 09.08.2019.

10. Ухвалою Верховного Суду від 15.08.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" від 23.07.2019 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі № 918/93/19 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 02.09.2019 шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує доплату судового збору в розмірі 110 678,40 грн за подання касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі № 918/93/19.

11. До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, до якого долучено оригінал документу (меморіальний ордер № 36 від 28.08.2019), що підтверджує доплату судового збору в розмірі 110 678,40 грн за подання касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі № 918/93/19.

12. Ухвалою Верховного Суду від 02.10.2019, зокрема, відкрито касаційне провадження касаційне провадження у справі № 918/93/19 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" від 23.07.2019 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019; призначено розгляд касаційної скарги на 22.10.2019 о 10 год. 00 хв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

13. Не погоджуючись з прийнятою постановою, ТОВ "Терлич" подано касаційну скаргу, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у даній справі та ухвалити нове рішення яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

14. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

14.1 Стягнення штрафу на підставі пункту 7.3. Договору купівлі-продажу №0506/18587 від 05.06.2018 є безпідставним та незаконним, в тому рахунку з підстав не застосування судами попередніх інстанцій норм статті 693 Цивільного кодексу України.

14.2 Судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено в задоволенні зустрічного позову, оскільки пунктами 7.3 та 7.4 Договору купівлі-продажу №0506/18587 від 05.06.2018 передбачена можливість двічі притягнути відповідача до цивільно - правової відповідальності за порушення одного і того самого грошового зобов`язання як у вигляді штрафу так і у вигляді пені, що суперечить положенням статті 61 Конституції України.

15. Представник скаржника в судовому засіданні 22.10.2019 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

16. ТОВ "Волинь-зерно-продукт" подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

17. Представник позивача в судовому засіданні 22.10.2019 заперечив проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Розгляд Верховним Судом клопотань

18. ТОВ "Терлич" подано клопотання про передачу справи № 918/93/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

19. Вказане клопотання мотивоване наявністю факту різного застосування Верховним Судом статті 61 Конституції України щодо одночасного застосування штрафу і пені до боржника.

20. Представник скаржника в судовому засіданні 22.10.2019 підтримав вказане клопотання.

21. Представник позивача в судовому засіданні 22.10.2019 заперечив проти вказаного клопотання.

22. Згідно частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

23. Разом з тим, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає що дана справа містить виключну правову проблему та не вважає, що її передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема при застосуванні статті 61 Конституції України, оскільки предметом позову у даній справі є не одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу, а стягнення боргу та штрафу.

24. З огляду на викладене, враховуючи приписи частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, у Суду відсутні підстави для задоволення клопотання скаржника про передачу справи № 918/93/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

25. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

27. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

28. Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

29. Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

30. За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1статті 526 Цивільного кодексу України).

31. 04.04.2019 до місцевого господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення №4066 від 03.04.2019 про сплату 54 280,00 грн. заборгованості, а також 15.04.2019 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення №4173 від 15.04.2019 про сплату 50 000,00 грн. заборгованості, а отже між сторонами відсутній предмет спору в частині стягнення основного боргу у сумі 104 280,00 грн..

32. За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

33. Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу у сумі 104 280,00 грн..

34. Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали справи свідчать про відсутність доказів оплати поставленого товару на суму 2 700 000,00 грн. станом на дату розгляду справи, а тому за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 2 700 000,00 грн..

35. Отже, враховуючи те, що ТОВ "Терлич" отримавши від ТОВ "Волинь-зерно-продукт" товар на загальну суму 3 004 920,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та актом взаємних розрахунків станом на 31.12.2018, своєчасно розрахунків за нього в повному обсязі не провів, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 2 700 000,00 грн., суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

36. Окрім того, ТОВ "Волинь-зерно-продукт" за несвоєчасне проведення розрахунків здійснило нарахування штрафу на підставі п.7.3 договору в розмірі 30 % від вартості неоплачених послуг.

37. Згідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

38. Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

39. Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

40. Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 Господарського кодексу України).

41. Згідно частин 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

42. Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

43. Розмір штрафних санкцій згідно частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

44. Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, у відповідності до п.3.5. договору, покупець зобов`язується проводити 100% передоплату вартості кожної конкретної партії Товару до моменту отримання відповідної партії товару.

45. Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

46. Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

47. Відповідно до умов договору, і п.3.5. зокрема, такою подією для проведення відповідачем 100% попередньої оплати є передання позивачем товару. Це узгоджується з обов`язком покупця оплатити товар в порядку визначеному в статті 692 Цивільного кодексу України. Тому суди першої і апеляційної інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин у даній справі положення статті 692 Цивільного кодексу України.

48. Оскільки п. 3.5. договору передбачає 100% передоплату вартості кожної конкретної партії Товару до моменту отримання відповідної партії товару, то користуючись пунктом 7.3 договору ТОВ "Волинь-зерно-продукт" нарахував ТОВ "Терлич" 30% штрафу, що становить 885 000,00 грн..

49. Перевіряючи обґрунтованість та відповідність розміру штрафу умовам договору, суди попередніх інстанцій визнали його арифметично правильним (2 950 000,00 грн. - заборгованість на момент звернення позивача до суду з позовною заявою х 30% = 885 000,00 грн.).

50. Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

51. Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

52. Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

53. За своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

54. Судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

55. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що сума нарахованого штрафу є значною, а також те, що відповідачем часткового погашалась заборгованість по оплаті товару як до порушення провадження у справі так і під час розгляду даної справи судом першої інстанції та те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач зазнав збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання.

56. Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру неустойки, а тому правомірно з власної ініціативи зменшив розмір штрафу на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

57. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" підлягають 2 700 000,00грн. - основного боргу та 442 500,00грн. - штрафу.

58. З огляду на викладене, доводи скаржника (пункт 14.1 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими.

59. Доводи скаржника (пункт 14.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

59.1 Частинами 1 та 2 статті 11, статті 202, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

59.2 Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

59.3 Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

59.4 Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

59.5 Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

59.6 Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

59.7 Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

59.8 Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

59.9 Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

59.10 Згідно статей 628, 629 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

59.11 Як встановлено судами попередніх інстанцій, пунктом 11.1 договору № 0506/18587 від 05.06.2018 сторони погодили, що він складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології. Спірний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками зазначених юридичних осіб.

59.12 Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що договір №0506/18587 від 05.06.2018 відповідає нормам чинного законодавства.

59.13 Доводи скаржника про те, що з аналізу пунктів 7.3. та 7.4. договору випливає, що за одне і те саме порушення грошового зобов`язання встановлена подвійна відповідальність у вигляді стягнення штрафу та пені - не знайшло свого підтвердження під час касаційного перегляду, оскільки ТОВ "Волинь-зерно-продукт" у первісному позові просить стягнути лише штраф, тобто застосовує лише один вид відповідальності.

59.14 Як встановлено судами попередніх інстанцій, у даному випадку, одночасне встановлення у договорі штрафу та пені за невиконання грошового зобов`язання не свідчить про притягнення особи до подвійної відповідальності, а тому не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки до відповідача у даній справі застосовано лише штраф.

59.15 За таких обставин, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами обставини покладені в основу обґрунтування позову, наявність яких є необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав встановлених статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання недійсним першого речення п.7.3 договору купівлі-продажу №0506/18587 від 05.06.2018.

60. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

61. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

62. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

63. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

64. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

65. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

66. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, в оскаржуваних частинах, таким вимогам закону відповідають.

67. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

68. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних рішення та постанови були дотримані.

69. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" від 23.07.2019 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі № 918/93/19 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 у справі № 918/93/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

К. М. Огороднік