ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.11.2019 Справа № 908/1777/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Биковій Я.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Айвенго Прайм, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення неустойки у розмірі 145419,70грн., з яких пеня у розмірі 81326,98грн., штраф у розмірі 64092,72грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Філімончук Г.М. (за наказом №326-Д від 01.11.2019);

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство Житомирський бронетанковий завод, смт.Новогуйвинське, Житомирська область звернулось до господарського суду Запорізької області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Айвенго Прайм, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення неустойки у розмірі 145419,70грн., з яких пеня у розмірі 81326,98грн., штраф у розмірі 64092,72грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.07.2019 позовну заяву Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область до Товариства з обмеженою відповідальністю Айвенго Прайм, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення неустойки у розмірі 145419,70грн., з яких пеня у розмірі 81326,98грн., штраф у розмірі 64092,72грн. разом з доданими до неї матеріалами направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

06.09.2019 матеріали справи №908/1777/19 надійшли на адресу господарського суду Донецької області.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №166/ДК від 02.04.2019 з поставки товару, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафу та пені.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст.15, 16, 525, 526, 530, 549, 599, 550, 610, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193, 197, 222, 231 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: копію договору №166/ДК від 02.04.2019; копії специфікацій №2 від 10.04.2019 та №3 від 05.04.2019, копію претензії №02/1962 від 07.06.2019 та докази її направлення відповідачу.

Ухвалою суду від 11.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 908/1777/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 01.10.2019 року; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати заперечення.

Представник позивача в судове засідання 05.11.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач свого представника в судове засідання 05.11.2019 не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: 87548, Донецька АДРЕСА_1 , м. Маріуполь, АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , 69.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 11.09.2019 про відкриття провадження у справі та ухвала від 01.10.2019 про відкладення розгляду справи була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з відправленням від 11.09.2019 було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч.1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не можу бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результат розгляду його справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 11.09.2019 та ухвалою від 01.10.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно приписів Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши представника позивача, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2019 між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) укладений договір №166/ДК, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, надалі продукція, на умовах та в строки, передбачені договором (п. 1.1 договору).

Згідно п.1.3 договору продукція, яка поставляється за договором, використовується покупцем відповідно до умов контракту на виконання робіт за державним оборонним замовленням №342/3/5/18/73 від 28.12.2018, укладеного з Міністерством оборони України для капітального та регламентованого ремонту військової технікі.

Кількість та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.4 договору якість продукції, що є предметом договору, перевіряється відділом технічного контролю покупця, результати перевірки оформляються актом вхідного контролю на кожну окрему партію продукції.

Згідно п.2.5 договору договору у разі виявлення недоліків під час приймання продукції по якості, номенклатурі, комплектності, умовам договору постачальник усуває виявлені недоліки (проводить заміну продукції), доукомплектовує продукцію за місцем розташування покупця (за письмовою згодою покупця) протягом 15 календарних днів з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. У разі неможливості усунути виявлені недоліки, продавець здійснює заміну продукції на таку, що відповідає вимогам договору, протягом 15 календарних днів, з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. Продукція, відносно якої проводиться заміна та/або усуваються виявлені недоліки, вважається непоставленою. Витрати по заміні та/або усуненню недоліків продукції здійснюються власними силами та за власний рахунок постачальника, у тому числі витрати, пов`язані з транспортуванням продукції. Повернення неякісної продукції постачальнику підтверджує факт отримання останнім вимоги.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами), в строки/терміни встановлені сторонами у відповідній специфікації. Моментом поставки продукції (партії продукції) та передача її покупцю є дата підписання сторонами видаткової накладної та проходження вхідного контролю покупця.

У пункті 3.2 договору сторони визначили, що постачання продукції здійснюється партіями. Асортимент та кількість кожної партії повинні відповідати продукції, визначеної специфікацією. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 (трьох) днів до дати поставки.

Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної та проходження вхідного контролю за яким продукцію визнано придатною для використання за призначенням (п. 3.3 договору).

Згідно п.4.1 договору поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній специфікації і включають всі податки, збори та інші обов`язкові платежи, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою продукції.

Відповідно до п. 4.2 договору загальна сума договору складається із сум специфікацій по договору.

Постачальник зобов`язаний поставити продукцію, яка є предметом договору, в строки та на умовах визначених договором, а також інших документів, які є його невід`ємною частиною (п.6.1 договору).

Згідно п.7.3 договору за порушення постачальником строків поставки продукції, заміни продукції, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення.

Договір, відповідно до п.11.5 набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору.

10.04.2019 сторонами підписано специфікацію №2 до договору №166/ДК від 02.04.2019 щодо поставки БЦН 765-05-сб121 у кількості 14 штук на загальну суму 226800,00грн. з ПДВ. Термін поставки 30 календарних днів з дня підписання специфікації.

Крім того, сторонами підписано специфікацію №3 від 05.04.2019 на поставку котла підігрівача 765-06-сб313 у кількості 15 штук на загальну суму 688810,32грн. з ПДВ. Термін постачання партій продукції узгоджено сторонами за графиком: 1 партія 10 шт. протягом до 15 календарних днів з дня підписання специфікації, 2 партія 5 шт. до 15.05.2019.

Як встановлено судом, доказів поставки продукції позивачу за специфікаціями №№2,3 до договору №166/ДК від 02.04.2019 відповідачем не надано.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №02/1962 від 07.06.2019, в якій просив поставити продукцію в повному обсязі згідно умов договору, що підтверджується поштовою накладною №628 та описом вкладення, датованими 07.06.2019.

Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов`язків з поставки продукції за договором №166/ДК від 02.04.2019, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №166/ДК від 02.04.2019.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, в момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разi порушення зобов`язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Таким чином, порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині своєчасної поставки продукції у встановлений договором та специфікаціями строк, стали підставою для нарахування позивачем пені в сумі 81326,98грн. та штрафу в сумі 64092,72грн.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами абз. 2 п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, за прострочення понад тридцять днів виконання зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, додатково до пені стягується штраф у розмірі семи відсотків вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.3 договору за порушення постачальником строків поставки продукції, заміни продукції, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення.

Суд враховує, що умовами договору сторони передбачили умови поставки продукції за специфікацією №2 від 10.04.2019 - 30 календарних днів з дня підписання специфікації, за специфікацією №3 згідно графику: 1 партія 10 шт. протягом до 15 календарних днів з дня підписання специфікації, 2 партія 5 шт.до 15.05.2019..

Таким чином, позивач набув право вимоги за специфікацією №2 11.05.2019, за специфікацією №3: щодо 1 партії 23.04.2019, щодо 2 партії 16.05.2019.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та штрафу, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення 67091,58грн. та 64092,72грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені обумовлено тим, що позивачем при її розрахунку невірно визначено початкову дату періоду її нарахування за специфікацією №3 (за 1 партію), а саме не враховано положення ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Крім того, допущено аріфметичні помилки.

Разом з тим, суд зазначає, що при розрахунку пені, судом визначені більші суми, зокрема за специфікацією №2 та специфікацією №3, (щодо поставки 2 партії продукції), проте, суд не може виходити за межі позовних вимог та задовольняє позовні вимоги в цій частині у заявлених позивачем сумах.

Судові витрати (витрати з оплати судового збору) у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт.Новогуйвинське, Житомирська область до Товариства з обмеженою відповідальністю Айвенго Прайм, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення неустойки у розмірі 145419,70грн., з яких пеня у розмірі 81326,98грн., штраф у розмірі 64092,72грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Айвенго Прайм (87548, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Громової, буд.69; ) на користь Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод (12441, Житомирська область, смт.Новогуйвинське, вул.Дружби Народів, буд.1 ; ) пеню у розмірі 67091,58грн., штраф у розмірі 64092,72грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1967,77грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У судовому засіданні 05.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 06.11.2019.

Суддя Я.О. Левшина