ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Справа № 915/2/19

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль C.М.,

за участі секретаря судового засідання Сьянової О.С.,

від позивача: не присутні;

від відповідача: не присутні;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Хімагромаркетинг,

проспект Соборності, 15, м. Київ, 02160,

до товариства з обмеженою відповідальністю Діонісій VN,

вул. Миру, 13, с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область, 57251,

про стягнення грошових коштів у сумі 1073229 грн. 70 коп. основного боргу, 829897 грн. 47 коп. пені та 1225086 грн. 62 коп. відсотків річних

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Хімагромаркетинг пред`явлено позов до товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Діонісій VN про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 7146564 грн., з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з укладеним між ними договором поставки від 19.02.2018 № АП-08-0019, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого утворилася заборгованість у спірній сумі.

У позовній заяві також викладено вимогу про стягнення з ТОВ Діонісій VN грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Ухвалою суду від 11.01.2019 відкрито провадження в даній справі і визначено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 07.02.2019 з урахуванням відзиву від 18.02.2019, зазначає, що не відмовляється від оплати заборгованості, проте у зв`язку із тяжким фінансовим становищем не може оплатити борг. Крім того, такого поняття, як уточнення позовних вимог положеннями Господарсько процесуального кодексу України не передбачено; положеннями п. 2.12 договору не передбачено можливість самостійного зарахування продавцем оплачених покупцем сум в рахунок сплати покупцем штрафних санкцій; нараховано пеню та річні, що суперечить ст. 61 Конституції України, подвійне нарахування процентів.

Від ТОВ Діонісій VN 18.02.2019 року до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, із змісту якого випливає, що останній після відкриття провадження в даній справі погашено позивачу суму основний борг у розмірі 7146564 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.02.2019 №4385 та 8 300,71 грн. у січні 2019 р., що не заперечується стронами.

ТОВ Хімагромаркетинг 18.02.2019 через відділ документального забезпечення подано заяву про уточнення позовної заяви, у якій позивач просить стягнути 1073229 грн. 70 коп. основного боргу, 829897 грн. 47 коп. пені та 1225086 грн. 62 коп. відсотків річних, оскільки ТОВ Діонісій VN оплатив суму основного боргу у загальному розмірі 7154864,71грн., то позивачем на підставі п. 5.6 договору здійснено зарахування 1073229 грн. 70 коп. в рахунок сплати неустойки, 6081635 грн. 00 коп. зараховано в оплату основної заборгованості; а також унаслідок порушення строків оплати основного боргу позивачем нарахована пеня та 40 % річних у порядку п.п. 5.2 та 5.5 договору. У наданих запереченнях на заяву про уточнення позовних вимог, ТОВ Діонісій VN зазначає, що договором не передбачено самостійного зарахування оплачених відповідачем коштів в рахунок сплати штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Сторонами у справі укладено договір поставки від 19.02.2018 № АП-08-0019 (далі договір), за умовами якого ТОВ Хімагромаркетинг зобов`язалося передати у власність ТОВ Діонісій VN засоби захисту рослин (далі товар), а покупець прийняти та оплатити поставлений товар у строк не пізніше 20.10.2018 (п.п. 1.1, 2.1 договору). Сума договору складає 7862753 грн. 67 коп. (п.1.2 договору).

На виконання умов договору ТОВ Хімагромаркетинг поставлено відповідачу товар за видатковими накладними: від 16.03.2018 № АП-08-0025 на суму 4047472 грн. 32 коп., від 16.03.2018 № АП-08-0026 на суму 8840 грн. 10 коп., від 16.03.2018 № АП-08-0028 на суму 756250 грн. 04 коп., від 16.03.2018 № АП-08-0033 на суму 749042 грн. 11 коп., від 16.03.2018 № АП-08-0090 на суму 1754491 грн. 20 коп., від 16.03.2018 № АП-08-0095 на суму 151248 грн. 00 коп., від 16.03.2018 № АП-08-0196 на суму 252762 грн. 50 коп. ТОВ Діонісій VN в порушення умов договору оплатило товар частково на суму 575241 грн. 56 коп., що підтверджується платіжними дорученнями: від 29.11.2018 № 3878, від 29.11.2018 № 3879, від 03.12.2018 № 3902, від 03.12.2018 №202, від 05.12.2018 № 209.

В подальшому ТОВ Діонісій VN оплатило товар несвоєчасно - після відкриття провадження в даній справі платіжним дорученням від 15.02.2019 № 4386 на суму 7146564 грн., та 8300,71 грн., у зв`язку з чим ТОВ Хімагромаркетинг подано до суду заяву, якою уточнено позовні вимоги, та просить стягнути 1073229 грн. 70 коп. основного боргу, 829897 грн. 43 коп. пені та 1225086 грн. 62 коп. відсотків річних, оскільки ТОВ Діонісій VN оплатив суму основного боргу у розмірі 7146564 грн., на підставі п. 5.6 договору здійснено зарахування 1073229 грн. 70 коп. в рахунок сплати неустойки, 6081635 грн. 00 коп. зараховано в оплату основної заборгованості; а також унаслідок порушення строків оплати основного боргу позивачем нарахована пеня та 40 % річних у порядку п.п. 5.2 та 5.5 договору, стягнення яких є предметом даного спору.

Господарським законодавством визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 ГК України). Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України). Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо зарахування суми 1073229 грн. 70 коп. в рахунок сплати штрафу в розмірі 15 % від суми заборгованості, то суд приходить до наступного. Позивач посилається на п.5.6 спірного договору, відповідно до якого у випадку порушення покупцем п.2.12. Договору продавець має право на власний розсуд зарахувати грошові кошти до будь-якої частини платежів незалежно від графіку погашення по цьому договору ( а.с.10). Проте, п. 2.12. договору сторони передбачили, що покупець зобов`язаний при перерахуванні грошових коштів на рахунок продавця в платіжному дорученні вказати номер і дату рахунку - фактури, на підставі якого проводиться таке перерахування, а в разі здійснення оплати за договором вказати його номер та дату.

Якщо у покупця існує дебіторська заборгованість перед продавцем по іншим договірним відносинам ( договорам та додатковим угодам до них ), то платіж незалежно від його призначення зараховується на погашення даної дебіторської заборгованості покупця перед продавцем.

Як випливає з платіжного доручення від 15.02.2019 № 4385, покупцем при призначенні платежу вказано, що оплату здійснено за договором поставки № АП-08-0019 від 19.02.18р. та додаткових угод до договору. Отже, відповідачем не порушено умови п. 2.12 договору щодо порядку перерахування грошових коштів на рахунок продавця, а тому позивач безпідставно зарахував 1073229 грн. 70 коп. в рахунок суми штрафних санкцій, а саме 15% штрафу, який нарахував позивач відповідно до умов п.5.4 Договору на суму боргу в розмірі 7154864 грн. 00 коп., яку було погашено відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме 15.02.19 р.

Ураховуючи наведене, суд вважає суму основного боргу в 1073229 грн. 00 коп. погашеною відповідачем в повному обсязі згідно платіжного доручення № 4385 від 15.02.19 р. на сум 7154864 грн. 00 коп. до якої входить сума основного боргу 1073229 грн. 70 коп.., а тому відносно цієї частини стягнення між сторонами у справі відсутній спір. Викладене є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення 1073229 грн. 70 коп., згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Щодо нарахування позивачем сум пені та річних, то суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення стороною зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 2 ст. 193 ГК України, ст. 611 ЦК України). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6. ст. 231 ГК України). Укладеним сторонами договором передбачено, що у випадку порушення більш строку оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати (п. 5.2 договору).

Отже, нарахування пені на суму допущеного відповідачем прострочення виконання грошових зобов`язань відповідає умовам договору, чинному законодавству і обставинам справи. Поданий позивачем розрахунок пені в сумі 829897 грн. 43 коп., нарахованої за період 21.10.2018-18.02.2019, суд визнає невірним, оскільки позивачем 10.01.2019 (у сумі 8300 грн. 71 коп.) та 15.02.19 р. (7146564 грн.) було здійснено погашення суми основного боргу в повному обсязі.

Суму пені було перераховано судом за допомогою програми «Законодавство» версія 2.9.2., за період 21.10.2018-15.02.2019, яка складає 825368 грн. 68 коп. та підлягає задоволенню за рахунок відповідача, а тому в частині стягнення пені у сумі 294 грн. 64 коп. та 4234 грн. 11 коп. як надмірно нарахованої, слід відмовити.

Разом з тим, виходячи з інтереси обох сторін, суд ураховує складне фінансове становище відповідача через знищення невідомими особами належного відповідачу майна, а також суму основного боргу сплачено, та строк прострочення, які є незначними, і, що порушенням відповідачем договірних зобов`язань не завдано позивачу збитків.

Викладені обставини суд визнає винятковими, які мають істотне значення і дають право суду зменшити суму пені, виходячи із положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, якими передбачено право суду зменшити розмір неустойки, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд вважає, що нарахована пеня є непропорційною допущеному правопорушенню, а тому її розмір належить зменшити до суми 412688 грн. 39 коп. (50 %).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів. Пунктом 5.5 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати товару відповідач сплачує позивачу 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар мав бути сплачений покупцем та 96 % річних до дня повної оплати за товар з дати закінчення 90 календарних днів.

З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1 Договору ( до 20.10.2018 р.) вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ( минулий та майбутній) та відсотків річних. Позовні вимоги про стягнення 1225086 грн. 62 коп. річних за період з 21.10.2018 р. по 18.02.2019 р. (з 21.10.2018 по 15.01.2019 40 % річних на суму 7154864 грн. 71 коп.; з 15.01.2019 по 18.01.2019 40 % річних на суму 7146664 грн.; з 19.01.-14.02.2019 96 % річних на суму 7146664 грн.; з 15.02.-18.02.2019 96 % річних на суму 7146664 грн.) підлягають частковому задоволенню у сумі 1213124 грн. 42 коп. відповідно, оскільки позивачем на суму 11290 грн. 96 коп. безпідставно нараховано 96 % річних за період з 15.02.-18.02.2019, а також нараховано річні у сумі 11962 грн. 20 коп. без урахування часткового погашення основного боргу 10.01.2019 року про що зазначено у заяві про уточнення позовних вимог.

Стосовно посилань відповідача, що не передбачено положеннями Господарсько процесуальним кодексом України такого процесуального документа як заява про уточнення позовних вимог, судом не приймаються до уваги, оскільки п. 3 ч. 2 ст. 182 ГПК України, передбачено заслуховування судом уточнення позовних вимог.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище і неможливість сплатити борг суд не бере до уваги, оскільки ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Щодо доводів відповідача стосовно подвійного нарахування штрафних санкцій, а саме пені та відсотків річних, в порушення ст.61 Конституції України, суд доходить наступних висновків.

Згідно з визначенням поняття неустойки, що закріплено в статті 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

В свою чергу, правовою підставою позовної вимоги про стягнення річних від простроченої суми за весь час прострочення позивачем зазначені норми статті 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України визначено право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що спосіб розрахунку пені та річних є ідентичним, оскільки пеня розраховується виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, а річні розраховуються на всю суму заборгованості в розмірі процентів, визначених договором 40%, а через 90 днів 96%.

Посилання відповідача на правові позиції Верховного суду, Вищого господарського суду України та Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справах 3-32гс14, 5010/15/75/2012-20-83, 927/1091/17 судом не приймаються, оскільки у зазначених справах інші обставини, які не є подібними до обставин у даній справі, зокрема, сторони погоджували розрахунок відсотків виходячи з розміру відсотків за день, а не річних. Тобто, розрахунок процентів та пені здійснювався за однією формулою.

В договорі поставки від 19.02.2018 № АП-08-0019 сторони погодили, що пеня розраховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати; 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар мав бути сплачений покупцем та 96 % річних розраховуються до дня повної оплати за товар з дати закінчення 90 календарних днів. (пункти 5.2, 5.5 договору).

Таким чином, формула розрахунку пені та річних не є однаковою у даній справі.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку не відбулось подвійного стягнення штрафних санкцій, оскільки позивачем розраховано штрафні санкції, відсотки річних правомірно, обґрунтовано та відповідно до умов договору.

Отже, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати продукції позивачу є доведеним, врахувавши те, що в договорі передбачено право позивача на нарахування пені, відсотків річних, як захід відповідальності покупця за порушення строків виконання зобов`язання, а тому доводи відповідача підлягають відхиленню.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 73, 76 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки доводи відповідача, викладені у відзиві з урахуванням доповнення, не спростовують висновків суду, відповідачем частково визнані, отже вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Хімагромаркетинг підлягають частковому задоволенню.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (ст. 129 ГПК України). ТОВ Хімагромаркетинг при зверненні в Господарський суд Миколаївської області з позовом у даній справі, оплачено його судовим збором у загальній сумі 107322 грн. 97 коп., згідно платіжного доручення від 28.12.2018 № 5774 на суму 107322 грн. 97 коп., виходячи із ціни позову 7154864 грн. 71 коп.

В подальшому заявою за вх. № 2381/19 від 18.02.2019 ТОВ Хімагромаркетинг зменшив розмір позовних вимог до ціни позову 3128213 грн. 75 коп., котра, згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом, мала бути оплачена судовим збором в сумі 46923 грн. 17 коп., який належить покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, з урахуванням закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ Діонісій VN основного боргу в сумі 1073229 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині вимог товариства з обмеженою відповідальністю Хімагромаркетинг про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Діонісій VN основного боргу в сумі 1073229 грн. 70 коп., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Хімагромаркетинг задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Діонісій VN (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область, 57251, ідентифікаційний код 33231825) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Хімагромаркетинг (проспект Соборності, 15, м. Київ, 02160, ідентифікаційний код 30262667) грошові кошти в сумі 412688 (чотириста дванадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 39 коп. пені, 1213124 (один мільйон двісті тринадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 42 коп. річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 30577 (тридцять тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 39 коп.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 08.11.2019.

Суддя С.М.Коваль.