АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 923/152/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" - адвокат Крижановський М.М.

від ТОВ "ІТЕК" - адвокат Зінкевич Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019

по справі №923/152/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ"

про виселення з приміщень

ВСТАНОВИВ

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" (далі - ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод") звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК" (далі - ТОВ "ІТЕК") в якому просило виселити відповідача з приміщень комплексу транспортного цеху, площею 5089,80 кв.м. та частини нежитлової будівлі, площею 1798 кв.м.

Позов обґрунтований тим, що відповідач знаходиться у спірних нежилих приміщеннях за відсутності правових підстав, з огляду на припинення дії основного договору оренди та, відповідно, договору суборенди.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019 позов задоволено, усунуто перешкоди у здійсненні ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" (права користування та розпорядження майном шляхом виселення ТОВ "ІТЕК" із займаних приміщень, а саме нежилих приміщень комплексу транспортного цеху, який знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вулиця Першотравнева, будинок 35-Ж та частини нежитлової будівлі, площею 1978 кв. м, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вулиця Фабрична, будинок 11.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов до наступних висновків:

- між Позивачем та Відповідачем відсутні договірні, зобов`язальні правовідносин щодо спірного майна,

- у Відповідача відсутній договірний обов`язок повертати майно саме Позивачу, оскільки він існує лише перед Третьою особою, у зв`язку з чим на спірні правовідносини не розповсюджуються положення частини 1 статті 785 ЦК України щодо повернення майна із суборенди,

- нерозповсюдження положень частини 1 статті 785 ЦК України на спірні правовідносини унеможливлює судовий захист прав Позивача обраним ним способом, який хоча і визначений ним як "виселення із займаних приміщень", але за своєю суттю може визначатися як "зобов`язання з повернення майна",

- строк дії договорів суборенди закінчився 31.12.2018, оскільки Третя особа повідомила Відповідача про власне небажання продовжувати їх дію на попередніх умовах щодо розміру орендної плати, а також зажадала повернення майна із суборенди,

- використання положень статті 391 ЦК України можливе у випадку позадоговірних відносин, тобто таких, які існують поза умов будь-якого договору, у тому числі у випадку його припинення (розірвання),

- між Позивачем та Відповідачем відсутні безпосередні договірні відносини щодо спірного майна, а договірні відносини щодо цього ж майна, які були наявними між Відповідачем та Третьою особою, припинилися, а тому слід вважати відсутність правових підстав для користування Відповідачем спірним майном на час розгляду справи в суді, оскільки він за наслідками припинення договірних відносин не повернув його Третій особі, а також вчиняє перешкоди Позивачу у здійсненні права користування та розпорядження ним,

- Позивачем доведена наявність протиправної поведінки Відповідача відносно спірного майна, оскільки воно перебуває у нього без достатніх на те правових підстав, а тому обрання ним такого способу захисту порушених прав як "усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно шляхом виселення Відповідача зі спірних нежитлових приміщень" із посиланням на статтю 391 ЦК України, є правомірним.

- позовні вимоги стосуються виселення Відповідача із займаних нежитлових приміщень, але вони не відтворюють законодавчої "формули" належного способу захисту, яким є "усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно", а тому суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту, який відповідає як закону, так і є ефективним для його застосування, а саме шляхом "усунення перешкод у здійсненні Позивачем права користування та розпорядження майно шляхом виселення Відповідача із займаних приміщень".

З огляду на зроблені висновки, місцевий господарський суд зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, місцевим господарським судом відзначено, що 22.02.2019 між Позивачем та адвокатом Крижановським М.М., укладений договір про надання правової допомоги, за змістом якого Адвокатом надавалися послуги щодо виселення Відповідача із займаних приміщень. Безпосередньо у судовому засіданні 29.07.2019 позивачем надане платіжне доручення, за змістом якого позивач сплатив грошові кошти суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

На думку місцевого господарського суду, ОСОБА_1 грошові кошти отримані як суб`єктом господарської діяльності, а не адвокатом, а тому такі витрати не є витратами Позивача на правничу допомогу, оскільки у відповідності до положень частини 1 статті 126 ГПК України витратами на професійну правничу допомогу є витрати, які пов`язані з правничою допомогою адвоката.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем не надано доказів відповідних витрат, а саме доказів їх сплати адвокату, а тому визнав дані вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо витрат у сумі 900 грн на послуги адміністратора інформаційно-правової системи суд першої інстанції зазначив, що вони не є витратами, які пов`язані із розглядом справи, оскільки не включені до відповідного переліку, наявного у частині 3 статті 123 ГПК України, а тому розподілу не підлягають.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулися ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" та ТОВ "ІТЕК" з апеляційними скаргами.

ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" в своїй апеляційній скарзі просить змінити рішення Господарського суду Херсоснької області від 29.07.2019 у справі №923/152/19 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 12486,50 грн.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, позивач зазначає, що за змістом ч.8 ст.129 ГПК України, суд повинен встановити та врахувати не тільки витрати, які сторона фактично сплатила, а також і ті судові витрати, які сторона має сплатити, якщо у відповідності з вимогами ч.5 ст. 129 ГПК України суд встановить, що такі судові витрати пов`язані з розглядом справи, а їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Отже, як вважає апелянт, ГПК України не пов`язує вирішення судом питання про компенсацію витрат на професійну правову допомогу в залежності від того, чи понесла фактично сторона такі витрати, чи лише має понести.

Посилаючись на приписи ч.2 ст. 126 та ч.5 ст. 129 ГПК України апелянт зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції, позивач додав до позовної заяви копію договору про надання правової допомоги та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у відповідності до якого розмір витрат на правову допомогу адвоката складає 11526 грн. Також, позивач надав суду акт здавання-приймання виконаних робіт (послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт, необхідних для надання правничої допомоги та їх узгоджену сторонами вартість. За твердженням апелянта, з детального опису виконаних адвокатом робіт вбачається, що вони пов`язані з розглядом справи, а їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та співмірним із обсягом наданої адвокатом правової допомоги.

З наданих документів, як стверджує апелянт, вбачається, що договір про надання правової допомоги та акт здавання-приймання виконаних робіт були укладені позивачем саме із адвокатом, а не з суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому, апелянт відзначає, що перераховуючи адвокату вартість наданої правової допомоги, банк позивача помилково зазначив в платіжному дорученні після прізвища отримувача слово «СПД», на підставі чого суд першої інстанції зробив висновок, що грошові кошти були сплачені не адвокату, а суб`єкту підприємницької діяльності.

Як відзначає апелянт, в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру витрат позивача на правову допомогу адвоката, які позивач просив стягнути з відповідача, та клопотання про зменшення таких витрат. Тобто, як вважає скаржник, суд першої інстанції міг тільки зазначити в рішенні, що надане платіжне доручення не є доказом фактичної сплати витрат на правову допомогу саме адвокату, але у будь-якому випадку був зобов`язаний стягнути витрати на правову допомогу адвоката на підстав наявного у матеріалах справи акту здавання-приймання виконаних робіт, як такі, які позивач має сплати адвокату, але ще не сплатив.

Також, за твердженням апелянта, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення взагалі не зазначив про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

ТОВ "ІТЕК" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019 у справі №923/152/19 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованими, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Апелянт зазначає, що не визнає обставину, що договір оренди припинився 31.12.2018 та вважає його продовженим до 31.12.2019 р. на підставі ст. 764 ГПК України. Як стверджує скаржник, від орендодавця до орендаря не надходило письмових заперечень станом на 31.12.2018 та протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди, а тому договір оренди вважається поновленим на строк, який був встановлений раніше, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Крім того, за твердженням апелянта, доказом продовження строку дії договору оренди є зміст листа позивача в якому зазначено про його наміри здавати майно в оренду альтернативним орендарям за підвищеною орендною платою у 2019 році. Таким чином, скаржник вважає безпідставними посилання позивача на приписи ст. 774 ЦК України та на те, що підставами припинення договорів суборенди є припинення договору оренди.

Посилання позивача на листи щодо припинення договору апелянт вважає необґрунтованими, оскільки з їх змісту не вбачається волевиявлення ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" припинити договір оренди. Отже, як вважає апелянт, дія договору оренди станом на 31.12.2018 не припинилась та пролонгована до 31.12.2019, а тому у третьої особи не виникло обов`язку щодо негайного повернення об`єкту оренди на користь позивача у відповідності до приписів ст. 785 ЦК України, а у позивача права на повернення майна та виселення відповідача.

Скаржник також вважає, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку листу третьої особи до відповідача від 20.12.2018 про звільнення приміщень за договором суборенди, оскільки позивач не довів факт направлення даного листа на адресу відповідача, а наданий позивачем лист від 27.12.2018 в якому висловлене прохання про пролонгацію договору, відповідачем не складався та не надсилався третій особі. До того ж, як відзначає апелянт, в означеному листі від 20.12.2018 не йдеться про договір суборенди. Відтак, скаржник вважає, що не був повідомлений про припинення договору суборенди, а суд без наявності належних та допустимих доказів безпідставно визнав факт повідомлення доведеним.

До того ж, як вважає апелянт, попередження про припинення договору було вчинено за 10 днів, а не за 1 місяць, як на то посилається позивач.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача щодо продовження строку дії договорів суборенди. Так, за твердженням апелянта, договори суборенди є продовженими до 31.12.2019 в зв`язку із відсутністю заперечень третьої особи протягом одного місяця з дня закінчення строку дії договорів суборенди, тобто протягом січня 2019 р. При цьому, відповідач не визнає листи третьої особи як належне повідомлення про припинення договорів суборенди та додатково відзначає, що вони вчинені не протягом січня 2019 р.

Як стверджує апелянт, він сплачував орендні платежі на користь третьої особи у січні, лютому та березні 2019, що на його думку свідчить про продовження користування майном та є кваліфікуючою ознакою для поновлення строку договору суборенди.

ТОВ "ІТЕК" вважає, що позивач, не будучи стороною за договорами суборенди, безпідставно втручається у господарську діяльність відповідача засновану на вказаних договорах і висуває вимогу про виселення із наданих в суборенду приміщень, чим фактично порушує принцип свободи підприємницької діяльності. Апелянт вважає, що у разі закінчення строку дії договору оренди, вимога про виселення з орендованого майна мала б бути заявлена до орендаря за вказаним договором, а саме до третьої особи по справі,а не до ТОВ "ІТЕК".

Скаржник також зазначає, що за умовами договорів суборенди, позивач не є стороною цих договорів і не має прав кредитора до відношенню до ТОВ "ІТЕК", а тому останній не зобов`язаний передавати йому майно після закінчення строку дії договору, так як зобов`язаний передати майно третій особі.

Вважає апелянт необґрунтованими й посилання позивача на те, що підставою для припинення договорів суборенди також є непогодження відповідача з підвищенням орендної плати, оскільки третя особа не довела до відома ТОВ "ІТЕК" у належний спосіб свою пропозицію про внесення змін до договорів суборенди. Так, за твердженням апелянта, третя особа не надсилала, а відповідач не отримував жодних листів із пропозиціями щодо зміни умов договорів суборенди.

Також, як стверджує апелянт, місцевий господарський суд вийшов за межі позовних вимог та безпідставно задовольнив неіснуючий позов. Так, позивач просив суд виселити відповідача з нежитлових приміщень, при цьому заяв про зміну предмету позову не подавав, проте суд першої інстанції вирішив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача із займаних приміщень, що є виходом за межі пред`явленого позову.

Скаржник зазначає, що позивач не зазначив ані умов договору, ані вимог чинного законодавства, які б передбачали виселення орендаря - юридичної особи у зв`язку з припиненням договору найму. Також, як стверджує апелянт, спірне приміщення є нежитловим та використовується для господарської діяльності юридичної особи, яка не вселялася у дане приміщення, що суд першої інстанції залишив поза увагою. Відповідач, не вселявся у спірне приміщення, а прийняв його по акту приймання-передачі, а тому, на думку апелянта, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Апелянт також наголошує на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи без участі відповідача, у зв`язку із чим останнього позбавлено права брати участь у судових засіданнях. Так, ТОВ "ІТЕК" відзначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2019, в якій зазначено про необхідність продовження розгляду справи зі стадії вирішення питання щодо можливості відкриття провадження за зустрічним позовом ТОВ "ІТЕК", тобто почати розгляд справи зі стадії підготовчого засідання. Проте, місцевий господарський суд не провів підготовчого засідання, не вирішив питання закінчення підготовчого провадження та не розпочав розгляд справи по суті, тобто, як вважає апелянт, взагалі пропустив стадію підготовчого провадження, одразу перейшовши до стадії розгляду справи по суті та в першому судовому засіданні прийняв оскаржуване рішення.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 та 25.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №923/152/19 за апеляційними скаргами ТОВ "ІТЕК" та ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на рішення Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019 та об`єднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 призначено справу до розгляду на 15.10.2019.

15.10.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на апеляційну скаргу ТОВ "ІТЕК" в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "ІТЕК" без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що строк дії договорів суборенди закінчився 31.12.2018 року, оскільки третя особа повідомила відповідача про власне небажання продовжувати їх дію за попередніх умов щодо розміру орендної плати, а також зажадала повернення майна із суборенди. Відтак, позивач вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для користування спірним майном. Оскільки відповідач, за наслідками припинення договірних відносин, не повернув майно третій особі, а також вчиняє перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження ним, позивач вважає, що ним доведена наявність протиправної поведінки відповідача відносно спірного майна, а судом першої інстанції прийнято обґрунтоване та правомірне рішення.

Також у відзиві ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" просило стягнути з ТОВ "ІТЕК" на свою користь витрати на правову допомогу адвоката.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкладено розгляд справи на 05.11.2019.

За змістом ч. 9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ "Перехідні положення" ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/152/19 у зв`язку із перебуванням судді Філінюка І.Г. у відпустці.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 р. для розгляду апеляційних скарг ТОВ "ІТЕК" та ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на рішення Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019 у справі №923/152/19 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 апеляційні скарги ТОВ "ІТЕК" та ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на рішення Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019 у справі №923/152/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

Під час судового засідання від 05.11.2019 представник ТОВ "ІТЕК" підтримав вимоги за своєю апеляційною скаргою та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод".

Представник ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" надав пояснення відповідно до яких підтримує вимоги за своєю апеляційною скаргою, апеляційну скаргу ТОВ "ІТЕК" просить залишити без задоволення.

Повноважний представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи за апеляційними скаргами, заслухавши представників учасників справи, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "ІТЕК" не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2015 між ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" (орендодавець) та ТОВ "НВП "НКЕМЗ" (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №13-15 у відповідності до п.1.1. якого орендодавець зобов`язується надати орендарю майно зазначене в приймально-передаточному акті, що є невід`ємною частиною даного договору і зазначене в п.1.2. даного договору, у тимчасове платне користування, орендар зобов`язується прийняти його в користування.

Пунктом 1.2. договору оренди визначено майно, що є предметом даного договору.

За умовами п. 2.1.-2.4. договору оренди приймання-передача орендованого об`єкта здійснюється двосторонньою комісією, що складається з представників сторін. Орендований об`єкт повинний бути переданий орендодавцем і прийнятий орендарем протягом 2 днів, з моменту підписання договору. При передачі орендованого об`єкта складається акт приймання-передачі, що підписується членами двосторонньої комісії. Орендований об`єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання акта приймання-передачі.

Термін оренди встановлюється з травня 2015 по 31 грудня 2016. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умов, які були передбачені договором (п.п 3.1., 3.2. договору оренди).

У відповідності до п. 5.2. договору оренди орендар має право, зокрема здавати орендований об`єкт чи його частину в суборенду за письмовою згодою орендодавця.

Додатковою угодою від 22.11.2016 до договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 сторонами погоджено продовжити строк дії договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 до 31.12.2017.

Додатковою угодою від 30.11.2017 до договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 сторонами погоджено продовжити строк дії договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 до 31.12.2018.

01.01.2016 між ТОВ "НВП "НКЕМЗ" (орендар) та ТОВ "ІТЕК" (суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення №1316 у відповідності до п. 1.1. якого орендар зобов`язується надати суборендарю майно, зазначене в приймально-передаточному акті, що є невід`ємною частиною даного договору і зазначене в п.1.2. даного договору, у тимчасове платне користування, суборендар зобов`язується прийняти його в користування.

У відповідності до п. 1.2. договору суборенди №1316 предметом даного договору є частина нежитлової будівлі корпусу №5 цеху 02, розташованого за адресою Херсонська область, місто Нова Каховка, вул. Фабрична, буд. 11, площею 1978,00 кв.м. (орендований об`єкт). Орендар засвідчує, що орендований об`єкт переданий йому в користування ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на законних підставах згідно договору №13-15 від 15.01.2015 з правом передання в суборенду (п. 1.3. договору суборенди №1316).

Згідно з п.п. 3.1. - 3.3. договору суборенди №1316 термін суборенди встановлюється на строк до 31.12.2016. Термін оренди може бути скорочений тільки за згодою сторін, складеній в належній письмовій формі і підписаній уповноваженими на те представниками сторін. При бажанні достроково звільнити орендоване приміщення та припинити дію цього договору, суборендар попереджає орендаря про це за один місяць, при цьому сплачена авансом орендна плата суборендарю не повертається.

04.01.2016 між ТОВ "НВП "НКЕМЗ" (орендар) та ТОВ "ІТЕК" (суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення №0116 у відповідності до п. 1.1. якого орендар зобов`язується надати суборендарю майно, зазначене в приймально-передаточному акті, що є невід`ємною частиною даного договору і зазначене в п.1.2. даного договору, у тимчасове платне користування, суборендар зобов`язується прийняти його в користування.

У відповідності до п. 1.2. договору суборенди №0116 предметом даного договору є майновий комплекс транспортного цеху, розташованого за адресою Херсонська область, місто Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35-ж (орендований об`єкт). Орендар засвідчує, що орендований об`єкт переданий йому в користування ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на законних підставах згідно договору №13-15 від 15.01.2015 з правом передання в суборенду (п. 1.3. договору суборенди №1316).

Згідно з п.п. 3.1. - 3.3. договору суборенди №1316 термін суборенди встановлюється на строк до 31.12.2016. Термін оренди може бути скорочений тільки за згодою сторін, складеній в належній письмовій формі і підписаній уповноваженими на те представниками сторін. При бажанні достроково звільнити орендоване приміщення та припинити дію цього договору, суборендар попереджає орендаря про це за один місяць, при цьому сплачена авансом орендна плата суборендарю не повертається.

Додатковою угодою від 26.12.2016 до договору суборенди нежитлового приміщення №0116 від 04.01.2016 сторонами погоджено продовжити строк дії договору суборенди нежитлового приміщення №0116 від 04.01.2016 до 31.12.2017.

Угодою від 26.12.2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" та ТОВ "НВП "НКЕМЗ" було погоджено у зв`язку із проведенням ліквідаційної процедури орендодавця та необхідністю погодження умов усіх договорів, які укладає орендодавець з комітетом кредиторів, орендодавець та орендар дійшли згоди розірвати з 31 грудня 2018 року договір оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015, укладений між сторонами. Вказаною угодою погоджено, що з моменту набрання чинності цією угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором. Ця угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін (т.1, а.с. 82).

20.12.2018 ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулося до ТОВ "ІТЕК" з листом №4028/575 (т.1, а.с. 28) в якому просило у зв`язку із закінченням терміну дії договору суборенди приміщення №0116 від 04.01.2016 звільнити приміщення та передати за актом приймання-передачі нерухоме та рухоме майно надане в оренду.

Також, 20.12.2018 ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулося до ТОВ "ІТЕК" з листом №4028/576 (т.1, а.с. 83) в якому просило у зв`язку із закінченням терміну дії договору суборенди приміщення №1316 від 01.01.2016 звільнити приміщення та передати за актом приймання-передачі нерухоме та рухоме майно надане в оренду.

Означені листи було отримано ТОВ "ІТЕК" 27.12.2018 на підтвердження чого позивачем надано копію рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 84).

Листом від 27.12.2018 ТОВ "ІТЕК" повідомило, що майно за договором №1316 товариством не використовується, але для його передачі по акту необхідно орієнтовно 45 днів для демонтажу та організації транспортування. Щодо об`єкту оренду за договором №0116 товариством зазначено, що він використовується у господарській діяльності останнього, а тому ТОВ "НВП "НКЕМЗ" просило розглянути можливість пролонгації договору (т.1, а.с. 29).

ТОВ "НВП "НКЕМЗ" листом від 28.12.2018 за №4028/591 повідомило ТОВ "ІТЕК", що вимушено підвищити орендну плату у 2,5 разу та просило повідомити про рішення про згоду або відмову на підвищену оренду плату за користування майном протягом 45 календарних днів або ж передати все орендоване майно у строки зазначені у договорах.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що відповідач з 01.01.2019 знаходиться у нежитлових приміщеннях, які належать ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" за відсутності правових підстав, оскільки строк дії договору оренди закінчився 31.12.2018, а тому, як вважає позивач, на підставі приписів ст. 774 ЦК України припинили свою дію й договори суборенди.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції погодився із доводами позивача та задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст. 763 ЦК України).

За приписами ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

З аналізу положень ст.ст. 761, 774 ЦК України вбачається, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема, право передання його в суборенду.

З огляду на викладене договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору оренди, на підставі якого він укладався, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору оренди суперечить природі договору суборенди (постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №909/500/18, від 16.03.2018 у справі №910/17082/17, від 04.12.2018 у справі №910/19775/17).

Угодою від 26.12.2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" та ТОВ "НВП "НКЕМЗ" було погоджено розірвати з 31 грудня 2018 року договір оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015, укладений між сторонами. Вказаною угодою погоджено, що з моменту набрання чинності цією угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором. Ця угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін (т.1, а.с. 82).

За змістом п. 1.3. договорів суборенди №1313 від 01.01.2016 та №0116 від 04.01.2016, нерухоме майно передане у користування ТОВ "ІТЕК" на підставі договору оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015.

Таким чином, враховуючи що договір оренди нежитлового приміщення №13-15 від 15.01.2015 було розірвано з 31 грудня 2018 року, колегія суддів вважає, що і договори суборенди №1313 від 01.01.2016 та №0116 від 04.01.2016 припинили свою дію одночасно з припиненням договору оренди, на підставі якого вони укладалися.

Між тим, як свідчать наявні матеріали справи та підтверджено представником ТОВ "ІТЕК" під час судового засідання суду апеляційної інстанції від 05.11.2019, відповідач продовжує користуватися майном, яке було передано останньому за договорами суборенди №1313 від 01.01.2016 та №0116 від 04.01.2016.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 391 ЦК України, на яку посилалося Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" у позові, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то відпадає і підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 157850861 від 27.02.2019 позивачу на праві власності належить нежитлова будівля, загальною площею 11308 м кв, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Фабрична, буд. 11 (т. 1, а.с. 11-13). За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №157693600 від 27.02.2019 позивачу на праві власності належить транспортний цех, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, буд. 35-Ж (т. 1, а.с. 14-17).

Згідно умов укладеного договору оренди саме вказаного майно було передано позивачем в оренду ТОВ "НВП "НКЕМЗ", а згодом в суборенду ТОВ "ІТЕК".

Наявними матеріалами справи також підтверджується, що між сторонами по справі відсутні договірні орендні правовідносини, що свідчить про можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права користування (негаторний позов).

При цьому колегія суддів наголошує, що звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" в обґрунтування позовних вимог посилалось саме на приписи ст. 391 ЦК України та наголошувало, що належним способом захисту його прав є встановлений даною статтею негаторний позов про усунення перешкод у користуванні власником майна, шляхом виселення.

З рахуванням наведене колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог та безпідставно задовольнив неіснуючий позов.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд першої інстанції, з урахуванням наведених положень законодавства, дослідивши обставини та зібрані у справі докази дійшов обґрунтованого висновку, що належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача з належних позивачеві приміщень, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта ТОВ "ІТЕК" з приводу того, що судом першої інстанції, без стадії підготовчого провадження було призначено розгляд справи по суті, з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду Херсонської від 18.03.2019 відрите провадження у справі за правилами загального провадження. Цією ж ухвалою учасникам справи були установлені строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та пояснень. У свою чергу відповідачем наданий відзив на позов, позивачем - відповідь на відзив, а третьою особою - пояснення.

Безпосередньо підготовчі засідання проведені 07 та 28 травня 2019 року, під час яких судом першої інстанції, зокрема, відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до завершення апеляційного розгляду щодо оскарження ухвали суду про повернення зустрічного позову, що підтверджується протоколом судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 28.05.2019 у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено розгляду справи по суті на 25.06.2019.

Втім, ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.06.2019 провадження у справі було зупинено у зв`язку із витребуванням матеріалів справи судом апеляційної інстанції, з огляду на відкриття апеляційного провадження на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 02.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15.07.2019 провадження у справі було поновлено та призначено розгляду справи по суті на 29.07.2019.

Відтак, наявними матеріалами справи спростовуються твердження апелянта з приводу розгляду справи судом першої інстанції без стадії підготовчого провадження.

Колегія суддів також зазначає, що у квітні 2019 ТОВ "ІТЕК" звернулося до господарського суду Херсонської області із зустрічним позовом до ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" та ТОВ "НВП "НКЕМЗ" про визнання договору суборенди № 0116 від 04.01.2016 продовженим до 31.12.2019 та про солідарне стягнення з відповідачів збитків у сумі 1772675 грн.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 02.05.2019 у справі №923/152/19 зустрічну позовну заяву ТОВ "ІТЕК" повернуто без розгляду на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2017 ухвалу Господарського суду Херсонської області від 02.05.2019 у справі № 923/152/19 скасовано, справу №923/152/19 та зустрічну позовну заяву направлено до Господарського суду Херсонської області для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо можливості відкриття провадження за зустрічним позовом ТОВ "ІТЕК".

Отже, скасовуючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд апеляційної інстанції направив для продовження розгляду та вирішення питання щодо можливості відкриття провадження саме за зустрічним позовом ТОВ "ІТЕК".

Дане питання було вирішено судом першої інстанції та ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15.07.2019 зустрічну позову заяву повернуто ТОВ "ІТЕК".

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 дану ухвалу залишено без змін.

Щодо неврахування судом першої інстанції підпунктів 17.10-17.12 п. 17 Перехідних положень ГПК України та не вирішення питання про зупинення провадження у справі у зв`язку із поданням апеляційної скарги на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 17.10 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17 - 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.

В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

Подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню (підпункт 17.11. пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 17.12 пункту 17 Розділ ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 17.10 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи.

За приписами ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так колегія суддів відзначає, що у наявних матеріалах справи міститься клопотання ТОВ "ІТЕК", яке надійшло до суду першої інстанції 26.07.2019 та в якому останнє просило відкласти розгляд справи, направити матеріали справи до суду апеляційної інстанції та вирішити питання щодо зупинення провадження у справі до перегляду ухвали Господарського суду Херсонської області від 15.07.2019 у даній справі.

Втім до вказаного клопотання не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення із відповідною апеляційною скаргою. Так, надані ТОВ "ІТЕК" копії опису вкладення у цінний лист та копія апеляційної скарги не містять штампу вхідної кореспонденції суду першої або апеляційної інстанції, який би свідчив про реєстрацію такої скарги (т.2, а.с. 69-75).

Апеляційна скарга ТОВ "ІТЕК" на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 15.07.2019 надійшла до Господарського суду Херсонської області 30.07.2019, що підтверджується штампом на першому аркуші даної скарги (т.2, а.с. 102), у той час як оскаржуване рішення прийнято судом 29.07.2019.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції на час розгляду справи були відсутні підстави для застосування п. 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, направлення матеріалів справи до суду апеляційної інстанції та зупинення провадження у справі.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З приводу вимоги про стягнення з відповідача судових витрат ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" понесених на правничу професійну допомогу та апеляційної скарги ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №26 від 22.02.2019 (т.1, а.с. 32) за умовами п.1.1. якого адвокат Крижановський М.М. бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" (клієнт) зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Адвокат відповідно до узгоджених сторонами питань надає клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, правовий супровід, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру з метою захисту інтересів клієнта щодо виселення ТОВ "ІТЕК" з нежитлових приміщень, витребування майна, представляє клієнта перед фізичними особами, в усіх державних та недержаних органах та установах, представляє клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику (п.1.2. договору про надання правової допомоги №26 від 22.02.2019).

У відповідності до п.п.2.1., 2.2. договору про надання правової допомоги №26 від 22.02.2019 розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається попередньо, виходячи з розрахунку 50 % від прожиткового мінімуму на одну особу за 1 годину роботи адвоката. Загальний обсяг часу, витраченого адвокатом, та остаточний розмір гонорару погоджується сторонами шляхом підписання Акту здавання-приймання виконаних робіт (послуг).

07.05.2019 між адвокатом Крижановським М.М. та клієнтом ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" складено та підписано Акт задавання-приймання виконаних робіт (послуг) №1 в якому зазначено детальний опис виконаних робіт та їх вартість у розмірі 12486,50 грн. (т.1, а.с. 95).

На підтвердження сплати грошових коштів за договором про надання правової допомоги №26 від 22.02.2019 позивачем надано платіжне доручення №01 від 16.07.2019 на суму 12486,50 грн. (т.1, а.с. 77).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції з приводу того що ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 486,50 грн. отримані як суб`єктом господарської діяльності, а не адвокатом, з наступних підстав.

Так в означеному платіжному дорученні вказано призначення платежу, а саме оплата за роботи (послуги) згідно з Актом №1 здавання-приймання виконаних робіт (послуг) від 07.05.2019. Вказаний Акт, як вже було вказано вище складений та підписаний саме адвокатом Крижановським М.М. та свідчить про надання останнім послуг з правничої допомоги ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" у справі №923/152/19.

До того ж, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Також, за поясненнями адвоката ОСОБА_1 , які не спростовані ані судом першої інстанції, ані відповідачем, у платіжному дорученні від 16.07.2019 №01 працівником банку було помилково після прізвища ОСОБА_1 вказано СПД.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем доведено понесення витрат на правничу допомогу під розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 12486,50 грн., які з огляду на задоволення позовних вимог підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Колегія суддів також зауважує, що в мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 12 486,50 грн витрат на правничу допомогу. Між тим, в резолютивній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції не вирішив питання щодо відмови у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, шляхом викладення п.3 в іншій редакції.

Також колегія суддів зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ІТЕК", позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу адвоката понесені в апеляційній інстанції

На підтвердження понесення судових витрат ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" було надано Акти №2 та №3 здавання-приймання виконаних робіт (послуг) від 01.10.2019 та 07.10.2019 (т.2, а.с. 229-230) на суму 4802,50 грн. та 1921 грн. з детальним описом виконаних адвокатом робіт.

Також позивачем було надано платіжні доручення №01 та №02 від 04.11.2019 на суму 4802,50 грн. та 1921 грн. на підтвердження перерахування грошових коштів на адвокатські послуги згідно актів №2 та №3 від 01.10.2019 та 07.10.2019.

Відтак, судова колегія вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" на правничу допомогу адвоката понесені під час апеляційного перегляду справи.

Також, з урахуванням приписів ст. 129 ГПК України та задоволенням апеляційної скарги ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" задовольнити.

Пункт 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Херсонської області від 29.07.2019 у справі №923/152/19 змінити в частині розподілу судових витрат. Викласти пункт 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" 3 842 грн компенсації по сплаті судового збору та 12486,50 грн витрат, які пов`язані з правничою допомогою".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" 2881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" 6723,50 грн витрат, які пов`язані з правничою допомогою.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.