Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/816/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В. (директор)

від відповідача: Раєцький А.О. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до ОСОБА_1

про стягнення 34 735,40 грн

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 34 735,40 грн неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торговельних майданчика НОМЕР_2 за час прострочення на наступний період, а саме: з 01.01.2015 по 01.08.2019.

В обґрунтування позову посилався на те, що строк дії договору оренди торгівельного майданчика, укладеного 31 грудня 2013 року між підприємством «Кооперативний ринок» та (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (на час укладення договору орендар), закінчився 31 грудня 2014 року. Відповідач не повідомила про намір продовжити дію даного договору, торгівельний майданчик не звільнила, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення неустойки за час прострочення користування останнім.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, зазначив, зокрема, що договір №369 від 31.12.2013 є нікчемним в силу вимог закону, оскільки укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. (а.с. 53-61).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві. Просить в позові відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України та ст.283 Господарського кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний стро

Як вбачається з до п.1.1 Статуту Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"), останнє є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.(а.с.12,13)

Згідно до п.1.2 даного Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є правонаступником прав та обов`язків КП "Кооперативний ринок". Підприємство створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25.11.2003, протокол №5, з передачею йому прав і зобов`язань райспоживспілки в межах прав та зобов`язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до пп.2.3.2 та пп.2.3.3 п.2.3 Статуту одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги, а також надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

За змістом пп.4.3.1 п.4.3 Статуту позивача підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою, як внесок до статутного фонду, і має право, зокрема, здавати в оренду, надавати за плату з тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, торговельні місця, торговельні майданчики тощо.

Матеріали справи свідчать, що 31 грудня 2013 року між підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець / позивач) та фізичною особою - підприємцем Грабар Надією Степанівною (на час укладення договору) (орендар / відповідач) було укладено договір оренди № 369 (а.с. 14).

Як встановлено постановами Апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2018 та Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 у справі №280/1133/17 підприємницька діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 припинена (державна реєстрація припинення проведена 02.09.201 року, та після повторної реєстрації 02.07.2015 року, припинено 16 травня 2017 року). (а.с.30-35)

Згідно п. 1.1 вище вказаного договору оренди №369, предметом договору був торгівельний майданчик НОМЕР_2, загальною площею 7 кв.м (об`єкт оренди).

Орендна плата, згідно п. 3.1 договору № 369 складає 403,90 грн. за майданчик на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до п. 2.1 орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до п. 6. Сторони приступили до виконання зобов`язань.

Відповідно п. 4.3.3 договору, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 6.1 договору визначено, щодо говір укладено на один рік, і діє з 01.01.2014 по 31.12.2014 включно.

У зв`язку із закінченням строку, на який укладено договір оренди, 27 січня 2015 року підприємством «Кооперативний ринок» на адресу зазначену у договорі орендарю надіслало претензію № 94 з повідомленням про закінченням строку договору оренди № 369 від 31 грудня 2013 року, вимогою повернути торгівельний майданчик НОМЕР_2 та сплати неустойки за користування останнім у розмірі подвійної плати за час прострочення. (а.с.15)

Відповідно до п. 7.4 договору оренди позивач 27.01.2015 направив відповідачу претензію рекомендованою поштою.(а.с. 15 об)

Умовами пп.4.3.8 п.4.3 договору № 369 від 31.12.2013 передбачено, що у разі припинення або розірвання договору, орендар у 7-ми денний термін зобов`язується звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди з вини орендаря.

Частина 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення невиконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконував (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі №5015/4879/12).

За змістом погоджених у пп. 4.3.8 п.4.3 договору № 369 від 31.12.2013 умов саме на відповідача покладено обов`язок у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у разі припинення дії договору.

Тобто, повернення майна з оренди залежало від дій відповідача, який повинен був самостійно звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві.

Судом встановлено, що відповідач після припинення дії договору оренди 31.12.2013 та станом на 01.08.2019, торговельні майданчик НОМЕР_2 позивачу не повернув (доказів протилежного матеріали справи не містять), а отже відповідач продовжує їх використовувати у своїй діяльності.

Відповідно до п. 6.3 договору сторони домовились, що якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє свою дію відповідно до п. 6.1 договору.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що сторони чітко визначили порядок укладення договору оренди на новий строк, а саме шляхом подачі орендарем не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну договору орендодавцю письмової заяви, а у випадку невиконання такої умови договір припиняє свою дію.

Окрім того, положення п. 6.3 договору в частині припинення договору по закінченню терміну його дії, кореспондуються з положеннями ч. 2 статті 291 ГК України, відповідно до яких договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов пункту 6.3 договору оренди від 31.12.2013р. за № 369, які свідчили б про укладення договору оренди торгівельних майданчиків на 2015 - 2019. Таким чином, договір оренди від 31.12.2013р. № 369 припинив свою дію 31.12.2014 року.

Таким чином, відповідач умисно не повертав орендодавцю майно, що свідчить про невиконання орендарем пп.4.3.8 п. 4.3 договору та є підставою для застосування позивачем наслідків передбачених ч.2 ст. 785 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку неустойки (а. с.16) вбачається, що за період прострочення з 01.01.2015 року по 01.08.2019 року орендодавцем нараховано неустойку в сумі 34 735,40 грн.. Перевіривши вказаний розрахунок господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Підпунктом 4.3.8 п. 4.3 договору передбачено обов`язок орендаря у разі припинення договору у 7-ми денний термін звільнити об`єкти оренди та повернути їх орендодавцеві.

З вказаного пункту договору вбачається, що орендар був наділений правом звільнити об`єкти оренди впродовж семи днів з дня припинення дії договору.

Таким чином, якщо договір оренди від 31.12.2013р. за № 369 припинив свою дію 31.12.2014 року, то прострочення виконання зобов`язання відповідача з повернення об`єктів оренди, з урахуванням положень пп. 4.3.8 п. 4.3 договору, настало 08.01.2015 року.

Здійснивши перерахунок неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, суд вважає вірним період нарахування за прострочення орендаря з 08.01.2015р. по 01.08.2019р., а тому до стягнення з відповідача підлягає неустойка в сумі 34 553,04 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач не є власником земельної ділянки, на якій розташований торгівельний майданчик, а є допоміжним обладнанням відповідної частини земельної ділянки для задоволення потреб населення, судом не приймається до уваги, оскільки використання торгівельного місця не є тотожним використанню земельної ділянки. Також судом враховано, що за змістом пп.4.3.1 п.4.3 Статуту позивача підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою, як внесок до статутного фонду, і має право, зокрема, здавати в оренду, надавати за плату з тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, торговельні місця, торговельні майданчики тощо. Таким чином, позивач не є третьою особою договору оренди №369 від 31.12.2013 як балансоутримувач, а виступає за цим договором орендодавцем, який має право звертатись до суду з відповідним позовом. (Правова позиція у постановах ВС КГС від 01.10.2019 у справі 910/4446/19, від 06.09.2019 у справі №910/7364/18)

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належних доказів припинення користування та повернення позивачу торговельного майданчику НОМЕР_2 відповідачем не надано, у зв`язку з чим вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Шевченка, буд.40, ):

- 34 553,04 грн. неустойки,

- 1910,91грн витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.11.19

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати: