ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13449/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Жуков С.В., Огороднік К.М.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софур"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019

(Тищенко А.І. - головуючий, судді: Іоннікова І.А., Скрипка І.М.)

у справі № 910/13449/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софур"

про стягнення 200 000,00 грн

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 08.10.2018 Публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" (далі - позивач, ПАТ "Банк Національний кредит") звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софур" (далі - відповідач, ТОВ "Софур") заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-258ю/2014/2-1 від 11.12.2014 (далі - Кредитний договір) у сумі 200000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.10.2018 склала 45000000,00 грн (основний борг). З огляду на перебування позивача у процедурі ліквідації та пов`язані із цим труднощі по сплаті судового збору за подання позову про стягнення усієї суми заборгованості за Кредитним договором, позивачем заявлено до стягнення лише частину заборгованості у розмірі 200000,00 грн.

1.2 22.11.2018 ПАТ "Банк Національний кредит" подало заяву про зміну підстав позову, в якій зазначало, що відповідно до Звіту про перевірку договорів у ПАТ "Банк Національний кредит", затвердженого 10.08.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Національний кредит", договір №4 від 14.04.2015 про внесення змін до Кредитного договору, яким встановлено кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 14.04.2020, визнано нікчемним на підставі п.1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Внаслідок недійсності названого договору та відповідно до первісної редакції п.п.1.1.1 Кредитного договору, фактичний термін повернення заборгованості - до 10.12.2015. Оскільки відповідач кредитні кошти у повному обсязі не повернув, позивач просив суд стягнути із загальної суми заборгованості за Кредитним договором лише частину боргу у розмірі 200000,00 грн.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1 12.03.2019 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення про відмову у позові.

За висновком місцевого господарського суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, які б давали підстави стверджувати про відмову банку від майнових вимог та про нікчемність правочину на підставі до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки суд не встановив нікчемності договору про внесення змін № 4 від 14.04.2014 до Кредитного договору, судом не розглядалася заява відповідача про сплив позовної давності до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину.

2.2 Також судом першої інстанції враховано, що на дату звернення із позовом до суду строк погашення кредиту був визначений Договором від 14.04.2015 про внесення змін №4 до Кредитного договору до 14.04.2020.

20.11.2018 позивач направив відповідачу вимогу про негайне повернення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 108375475,37 грн, посилаючись на те, що відповідач не сплатив проценти у повному обсязі та не повернув у повному обсязі кредит, що відповідно до п.4.4 Кредитного договору є підставою для його дострокового повернення.

2.3 Суд дійшов висновку про те, що позивач правомірно скористався своїм правом, передбаченим п.4.4 Кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Цією ж умовою договору встановлений і строк виконання такого зобов`язання. Водночас, судом встановлено, що зазначена вимога направлена позивачем після звернення ним із позовом у цій справі.

Суд відхилив посилання позивача на те, що вимога від 19.11.2018 фактично доповнює подану позовну заяву та є її невід`ємною частиною, оскільки вимоги про стягнення заборгованості з підстав нікчемності договору про продовження строку кредитування та з підстав реалізації банком права вимагати дострокової сплати боргу мають різну правову природу та є певною мірою взаємовиключними, з урахуванням того, що залежно від цих підстав заявлених вимог визначаються і різні строки виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому на момент звернення позивача із позовом та заявою про зміну підстав позову у відповідача був відсутній обов`язок повернення суми кредиту, стягнення частини якої у розмірі 200000,00 грн. є предметом спору у даній справі.

2.4 23.07.2019 Північним апеляційним господарським судом ухвалено постанову, якою рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 200000 грн боргу, 3000 грн судового збору, сплаченого за подання позову, та 4500 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

2.5 Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції виходив з наступного:

- судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, крім того, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи;

- зобов`язання відповідача з погашення кредитної заборгованості не є припиненим належним чином у відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- обставини нікчемності договору про внесення змін №4 від 14.04.2015 не впливають на вирішення даного спору по суті, оскільки порушення п. 3.3.5. договору зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом в будь якому випадку є підставою для дострокового погашення кредитної заборгованості на підставі п. 4.4. та в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України;

- доказів повернення відповідачем одержаного кредиту, а також сплати належних за користування кредитом процентів у повному розмірі та в установлений строк суду не надано, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача частини основного боргу за Кредитним договором у розмірі 200000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

3. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

3.1 11.12.2014 між ПАТ "Банк Національний кредит", як кредитором, та ТОВ "Софур", як позичальником, було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-258ю/2014/2-1 (далі - Кредитний договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.1.1) кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами зі сплатою 13,8% річних (з переглядом кожні три місяці кредитування) в межах максимального ліміту заборгованості до 45000000,00 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10.12.2015 на умовах, визначених цим договором.

3.2 Згідно з п.п.2.5, 2.6 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 25-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

3.3 Відповідно до п.п.3.3.5 - 3.3.7 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти та комісії, передбачені п. 1.1.1. цього договору, в порядку, визначеному пп.2.6, 2.8, 2.9, 2.13 цього договору та тарифами; повернути кредитору в повному обсязі транші кредиту в строки, визначені п.п.1.1.1, 2.4 цього договору; достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти, комісії можливі штрафні санкції у випадках, визначених пп.2.14.3, 3.2.5, 4.4, 5.4 цього Договору.

3.4 У разі невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п.3.3.2-3.3.17 цього договору, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, умов договорів, визначених п.1.3 цього Договору, протягом більше 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції (п.4.4 Кредитного договору).

3.5 14.04.2014 сторонами було укладено договір №4 про внесення змін до Кредитного договору, згідно з яким сторони вирішили викласти п.1.1 ст. 1 Кредитного договору в наступній редакції:

"1.1. Кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - "кредит".

1.1.1. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "транш", а у сукупності - "транші", зі сплатою 8% (вісім) процентів річних в термін з 01 (першого) червня 2015 (дві тисячі п`ятнадцятого) року в межах максимального ліміту заборгованості до 45.000.000,00 (сорока п`яти мільйонів гривень 00 копійок) з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 14 (чотирнадцятого) квітня 2020 (дві тисячі двадцятого) року на умовах, визначених цим договором."

У період з 15.12.2014 по 25.12.2014 надав позичальнику кредит на загальну суму 49500000,00 грн, з яких відповідачем повернуто 4500000,00 грн.

3.6 На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 №358 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 прийнято рішення № 114 про запровадження з 08.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Банк Національний кредит".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 №563 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 №159 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Національний кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку.

3.7 11.06.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Національний кредит" Онищук Д.В. видано наказ №39 про здійснення перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Банк Національний кредит" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового тану банку та які відповідають критеріям, передбаченим частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон).

3.8 Відповідно до Звіту про перевірку договорів у ПАТ "Банк Національний кредит" станом на 04.08.2015, затвердженого 10.08.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ "Банк Національний кредит", визнано нікчемним правочином на підставі п.п.1 ч.3 ст. 38 Закону договір від 14.04.2015 про внесення змін №4 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-258ю/2014/2-1 від 11.12.2014 укладений між сторонами у даній справі.

Окрім того, прийнято рішення про донарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 13,8% річних (встановлена 11.12.2015 Кредитним договором); направлення повідомлення позичальниками про нікчемність правочину з вимогою погасити нараховані проценти ТОВ "Фолд" і ТОВ "Софур"; в разі відмови позичальників погасити нараховані проценти у зв`язку з отриманням повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину - розпочати проведення претензійно-позовної роботи по стягненню кредитної заборгованості з боржників Банку - ТОВ "Фолд" і ТОВ "Софур".

3.9 Повідомлення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину №10/15-1 від 02.10.2015 направлено відповідачу 02.10.2015, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист. Вказане повідомлення отримане відповідачем 06.10.2015 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 447.

3.10 20.11.2018 ПАТ "Банк Національний кредит", посилаючись на несплату відповідачем процентів за користуванням кредитом та неповернення отриманих кредитних коштів, направив ТОВ "Софур" вимогу про негайне повернення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 108375475,37 грн, з якої загальна заборгованості за кредитом - 45000000,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 19416250,00 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 35284513,83 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 8674711,54 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 27.11.2018.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1 14.08.2019 ТОВ "Софур" подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2019.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1 Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем заявлено вимогу про часткове стягнення заборгованості за Кредитним договором на підставі нікчемності договору про внесення змін до нього, а не про дострокове стягнення частини заборгованості за Кредитним договором на підставі ст. 1050 ЦК України та п.4.4 Кредитного договору за вимогою позивача від 20.11.2018.

5.2 Суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача щодо неправомірного застосування позивачем наслідків нікчемності договору про внесення змін до Кредитного договору. Позивач не довів, яким чином відповідачем було отримано переваги (пільги) при укладення договору №4 від 14.04.2014 про внесення змін до Кредитного договору, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо відсутності підстав вважати названий додатковий договір нікчемним.

5.3 Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6. Узагальнена позиція Позивача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

6.1 Доводи скаржника про те, що позивачем заявлено вимогу про часткове стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі нікчемності додаткового договору №4 від 14.04.2014 про внесення змін до Кредитного договору, а не про дострокове стягнення частини заборгованості на підставі ст. 1050 ЦК України та п.4.4 Кредитного договору є надуманими та безпідставними.

6.2 Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що обставини відносно нікчемності додаткового договору №4 від 14.04.2014 не впливають на вирішення спору у даній справі, оскільки порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом в будь-якому випадку є підставою для дострокового погашення кредитної заборгованості.

6.3 У разі задоволення касаційної скарги відповідача, позивач буде позбавлений можливості отримати під час відповідного виконавчого провадження грошові кошти для подальшого задоволення вимог кредиторів ПАТ "Банк Національний Кредит", що створює передумови для порушення економічних інтересів держави.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

7.1 З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2 Спір у даній справі стосується стягнення заборгованості за укладеним між сторонами Кредитним договором. При цьому, позивач просив стягнути лише частину існуючої заборгованості відповідача, з огляду на відсутність у позивача коштів, необхідних для сплати судового збору за пред`явлення позовної вимоги про стягнення всієї суми заборгованості.

7.3 Нормами ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 610, 628, 629 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ст. 1049 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

7.4 Умовами укладеного між сторонами Кредитного договору встановлено обов`язок позичальника (відповідача) щомісячно здійснювати сплату кредитору процентів за користування кредитом (п.2.3 договору), а також процентів та комісій, передбачених п.1.1.1 цього договору, в порядку, визначеному п.п. 2.6, 2.8, 2.9, 2.13 цього договору, та тарифами (п.3.3.5 договору).

Відповідальність сторін визначена у статті 4 Кредитного договору, згідно з п.п.4.4 якої у разі невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п.3.3.2 - 3.3.17 цього договору, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, умов договорів, визначених п.1.3 цього договору, протягом більше 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

7.5 Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 49500000,00 грн, з яких відповідачем повернуто лише 4500000,00 грн.

Позивачем надано до матеріалів справи розрахунок та виписку з особового рахунку відповідача на підтвердження порушення ним передбачених п.3.3.5 Кредитного договору зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом.

7.6 Нормами частини 2 статті 1050 ЦК України визначено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплати всієї суми позики, яка залишилася несплаченою і вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Про цей свій намір витребувати всю суму позики або всіх речей, які надавалися в позику, позикодавець має право повідомити позичальника, надіславши останньому відповідну вимогу. В разі неповернення позики у вказаний позикодавцем строк позикодавець має право нарахувати проценти, а у разі передбачення у договорі - штрафні санкції, на прострочену суму.

Вказана норма кореспондується з умовами п.4.4 Кредитного договору.

7.7 Враховуючи порушення відповідачем строків сплати процентів за користування кредитом, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 20.11.2018, в якій вимагав негайного повернення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 108375475,37 грн (з них: 45000000,00 грн - заборгованості за кредитом, 19416250,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 35284513,83 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 8674711,54 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів).

7.8 Аргументи касаційної скарги, наведені у п.5.1, 5.2 даної постанови, зводяться до того, що заявлені позивачем вимоги по суті стосуються застосування наслідків нікчемності договору №4 від 14.04.2014 про внесення змін до Кредитного договору. Однак, як правильно зазначив у своїй постанові суд апеляційної інстанції, обставини нікчемності названого договору не впливають на вирішення спору у даній справі, оскільки порушення відповідачем умов п.3.3.5 Кредитного договору в частині дотримання порядку і строків сплати процентів за користування кредитом в будь якому випадку є підставою для дострокового погашення кредитної заборгованості на вимогу позивача (кредитора) на підставі п.4.4 Кредитного договору та частини 2 статті 1050 ЦК України.

Окрім того, стверджуючи про необґрунтованість вимог позивача, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження власних заперечень проти позову, зокрема, доказів належного виконання ним умов Кредитного договору як в частині повернення кредитних коштів, так і в частині сплати нарахованих процентів за користування кредитом, що могло б свідчили про відсутність у позивача права вимоги дострокового погашення кредитної заборгованості.

7.9 Доводи касаційної скарги про те, що позивач обґрунтовував свої вимоги саме нікчемністю договору №4 від 14.04.2014 про внесення змін до Кредитного договору та закінченням у зв`язку з цим строку повернення кредиту, а не правом достроково вимагати повернення заборгованості, відхиляються колегією суддів, оскільки в позові та в заяві про зміну підстав позову позивач посилався саме на наявність заборгованості за Кредитним договором, а не просив суд застосувати наслідки нікчемного правочину, з чого слідує, що позовні вимоги у даній справі обґрунтовані саме неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Кредитного договору.

Окрім того, відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд має ухвалювати рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.10 Враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у порядку і строки, погоджені в Кредитному договорі, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач правомірно скористався передбаченим умовами п.4.4 Кредитного договору та ст. 1050 ЦК України правом вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а тому позов підлягає задоволенню.

7.11 Згідно з п.1 ч.1 ст. 308, ст. 309 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити оскаржувані судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду даної справи, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає і витрати, пов`язані з її поданням, покладаються на скаржника.

7.12 Висновки суду апеляційної інстанцій зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи, у зв`язку з чим відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована з мотивів, наведених в цій постанові.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софур" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 у справі №910/13449/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді С.В. Жуков

К.М. Огороднік