УХВАЛА

04 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 910/8465/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Столичний вокзал"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019

(головуючий суддя Козир Т.П., судді Коробенко Г.П., Яковлєв М.Л.)

у справі №910/8465/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Столичний вокзал"

про стягнення 1 888 571,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2019 року Приватне підприємство "Столичний вокзал" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі №910/8465/19.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; переліку документів та інших доказів, з зазначенням наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позову; документа, який підтверджує відправлення відповідачу всіх додатків до позовної заяви, належним чином завіреної копій договору від 22.06.2009 №3 про внесення змін до договору та додаткового договору від 13.07.2007 до договору.

19 липня 2019 року позивач подав до суду клопотання про усунення недоліків, у якому вказав, що позивачем було направлено відповідачу лише копії додатків №№6, 7, 8 до позовної заяви, які відсутні у відповідача. Копії додатків до позовної заяви №№9-28 не направлялися відповідачу на підставі ч. 9 ст. 80 ГПК України, у зв`язку з тим що це акти, договори та додатки до договорів з відповідачем, вони є у нього в наявності. Додатки №№1-5, які додані до позовної заяви, подані позивачем тільки до суду, у зв`язку з необхідністю на виконання вимог встановлених в ГПК України для подання позовної заяви, та не є тими доказами, що підтверджують заявлені позивачем вимоги.

Тобто, як встановлено судами, позивач не надав доказів надсилання відповідачу доданих до позовної заяви: договору оренди нерухомого майна з актом приймання-передачі нерухомого майна, договорів про внесення змін до договору оренди, додаткових договорів до договору оренди тощо (додатки 9-28 до позовної заяви).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2019 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в частині надання доказів направлення відповідачу всіх документів, доданих до позовної заяви.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019, що оскаржується, скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2019, справу передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач, як сторона договорів, укладених з позивачем, має в наявності оригінали договорів, що ним не було спростовано у відзиві на апеляційну скаргу, а тому позивач мав підстави не направляти копії зазначених доказів відповідачу.

Суд апеляційної інстанції дослідив договори, додані позивачем до позовної заяви та встановив, що вони були укладені у письмовій формі, посвідчені нотаріально та містять положення, згідно яких вони "складені у 3-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, два з яких, викладені на бланках нотаріальних документів, видаються сторонам договору, а третій зберігається у справах нотаріуса, який посвідчує цей договір."

Частиною 9 ст. 80 ГПК України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

В касаційній скарзі заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес (з огляду на кількість орендарів, які мають аналогічні судові спори з позивачем) та має виняткове значення для відповідача, оскільки стосується обсягу його прав у стосунках з позивачем та можливості здійснювати господарську діяльність у цілому.

Суд вважає, що наведені скаржником у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що розгляд касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що касаційна скарга Приватного підприємства "Столичний вокзал" не містить достатніх доводів, з огляду на які суд міг би визнати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідками розгляду цієї касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Столичний вокзал" на підставі абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/8465/19 за касаційною скаргою Приватного підприємства "Столичний вокзал" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді І. Кондратова

Л. Стратієнко