ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа№ 910/9690/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 06.11.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 19.09.2019

у справі № 910/9690/18 (суддя Мудрий С.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" про видачу дубліката судового наказу у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр"

про стягнення 5089011,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" про стягнення 5236158,56 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" основну заборгованість у розмірі 4 031 194 (чотири мільйона тридцять одна тисяча сто дев`яносто чотири) грн. 67 коп., пеню у розмірі 525 748 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч сімсот сорок вісім) грн. 35 коп., 3% річних у розмірі 67 923 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 146 646 (сто сорок шість тисяч шістсот сорок шість) грн. 41 коп., штраф у розмірі 282 183 (двісті вісімдесят дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 75 805 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ять) грн. 44 коп.

19.03.2019 на виконання рішення суду видано наказ.

11.09.2019 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" надійшла заява про видачу дубліката наказу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" про видачу дубліката судового наказу у справі №910/9690/18 задоволено. Видано дублікат наказу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі № 910/9690/18 про видачу дублікату наказу.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що станом на сьогодні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" відсутня кредиторська заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД", а твердження позивача про втрату наказу від 19.03.2019 є нічим іншим як введенням суду в оману.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі № 910/9690/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Козир Т.П., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9690/18. Призначено справу до розгляду на 06.11.2019.

01.11.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, відповідно до якого останній просить розгляд відкласти розгляд справи №910/9690/18, у зв`язку із тим, що підприємство знаходиться у скрутному фінансовому стані і не має можливості найняти фахівців для захисту своїх інтересів, а директор Зубов О.Щ. з 04.11.210 по 15.11.2019 знаходиться у відрядженні.

В судовому засіданні 06.11.2019 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі № 910/9690/18 про видачу дублікату наказу скасувати.

Позивач в судове засідання 06.11.2019 не з`явився.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача та його повноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 06.11.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" про стягнення 5236158,56 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" основну заборгованість у розмірі 4 031 194 (чотири мільйона тридцять одна тисяча сто дев`яносто чотири) грн. 67 коп., пеню у розмірі 525 748 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч сімсот сорок вісім) грн. 35 коп., 3% річних у розмірі 67 923 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 146 646 (сто сорок шість тисяч шістсот сорок шість) грн. 41 коп., штраф у розмірі 282 183 (двісті вісімдесят дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 75 805 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ять) грн. 44 коп.

19.03.2019 на виконання рішення суду видано наказ.

11.09.2019 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" надійшла заява про видачу дубліката наказу.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що в серпні 2019 року позивач переїжджав до іншого офісу та після переїзду виявлено, що втрачено наказ Господарського суду міста Києва, що підтверджується довідкою позивача, підписаною керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД". Водночас зазначено, що втрачений наказ до виконання на момент звернення до суду першої інстанції з заявою - не пред`явлений.

Задовольняючи заяву про видачу дублікату, суд першої інстанції керувався тим, що рішення у справі № 910/9690/18, станом на момент звернення з відповідною заявою не виконано, наказ втрачено та строк пред`явлення до виконання не закінчився, тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" про видачу дубліката судового наказу у справі № 910/9690/18 підлягає задоволенню.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Підпунктом 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, який набрав чинності з 15.12.2017, передбачено, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до п. 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Деркач та Палек проти України» (заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21.12.2004, остаточне з 06.06.2005, п. 1 ст. 6 Ковенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст. 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст. 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 (див. «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

Щодо посилань скаржника про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД", посилаючись при цьому на Договір відступлення права вимоги №150419/1 від 15.04.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Доступ до правосуддя, в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права здійснити зміну сторін виконавчого провадження у передбачений процесуальним законом спосіб, шляхом подання відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агроімпекс ЛТД" про видачу дублікату наказу Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9690/18. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9690/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9690/18 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/9690/18 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.11.2019.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук