ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року м. Дніпро Справа № 904/5902/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю

"Агентство з питань нотаріату та банкрутства"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р.

( суддя Первушин Ю.Ю., м. Дніпро, повне рішення складено 19.04.2019 р.)

у справі

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області

в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради,

м. Дніпро

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб",

м. Дніпро

відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю

"Агентство з питань нотаріату та банкрутства"

м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур

Дніпровської міської ради,

м. Дніпро

про визнання недійсним договору іпотеки та

скасування державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р. позов задоволено у повному обсязі: визнано недійсним укладений 30.07.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" іпотечний договір № 2999, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., записи внесені до Державного реєстру іпотек 30.07.2016 р. за номерами: 15661920, 15662104, 15662203, 15662359, 15662510, 15662727,15662910, 15663155, 15663346, 15663588, 15663865, 15664060, 15664469, 15664680, 15664864, 15665049, 15665244, 15665407, 15665618, 15665858; скасувано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. у зв`язку із посвідченням іпотечного договору № 2999 від 30.07.2016 р. у вигляді заборони відчуження зазначеного в договорі майна, а саме:

- індексний номер рішення - 30710250 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15661854 стосовно нежитлового приміщення позиції V, VII, X що розташоване на першому поверсі житлового будинку № 1 на провулку Джинчарадзе у м. Дніпро, загальною площею 47,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30710422 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15662056 стосовно нежитлового приміщення №71 А, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №2 на вул. Моніторній у м. Дніпро, загальною площею 32,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30710519 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15662146 стосовно нежитлового приміщення №201, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №38 на проспекті Богдана Хмельницького у м.Дніпро, загальною площею 378 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30710668 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15662304 стосовно нежитлового приміщення №35, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №11 на вул. Синельниківській у м.Дніпро, загальною площею 118,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30710793 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15662453 стосовно нежитлового приміщення №20, що розташоване в підвалі житлового будинку №42 на проспекті Дмитра Яворницького у м. Дніпро, загальною площею 77,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30710990 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15662649 стосовно нежитлового приміщення №1, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №49 на вул. Каруни у м.Дніпро, загальною площею 51,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30711144 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15662835 стосовно нежитлового приміщення № 321, що розташоване на першому поверсі у прибудові до житлового будинку АДРЕСА_1 42 АДРЕСА_2 Янтарній у м. Дніпро, загальною площею 219,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30711343 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15663054 стосовно нежитлового приміщення №320, що розташоване на першому поверсі житлового будинку № 42 на вул. Янтарній у м. Дніпро, загальною площею 135,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30711528 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15663254 стосовно нежитлового приміщення АДРЕСА_1 87, що розташоване у житловому будинку № 1 на вул. Метробудівській у м. Дніпро, загальною площею 48,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30711279 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15663504 стосовно нежитлового приміщення АДРЕСА_1 86, що розташоване у житловому будинку № 1 на вул. Метробудівській у м. Дніпро, загальною площею 293,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30711987 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15663767 стосовно нежитлового приміщення АДРЕСА_1 85, що розташоване у житловому будинку № 1 на вул. Метробудівській у м. Дніпро, загальною площею 54,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30712180 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15663985 стосовно нежитлового приміщення № 10, що розташоване на цокольному поверсі житлового будинку № 19 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро, загальною площею 159,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна- 1);

індексний номер рішення - 30712496 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15664363 стосовно нежитлового приміщення № 9, що розташоване на цокольному поверсі житлового будинку № 19 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро, загальною площею 73,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна- 1);

- індексний номер рішення - 30712717 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15664609 стосовно нежитлового приміщення № 28, що розташоване на першому поверсі житлового будинку № 29 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро, загальною площею 157,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна- 1);

- індексний номер рішення - 30712874 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15664794 стосовно нежитлового приміщення №27, що розташоване на першому поверсі житлового будинку № 29 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро загальною площею 114,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30713037 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15664974 стосовно нежитлового приміщення №162, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №9 на провулку Парусному у м. Дніпро, загальною площею 50 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30713213 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15665186 стосовно нежитлового приміщення №222, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №17 на вул. Тверській у м. Дніпро, загальною площею 26 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30713341 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15665314 стосовно нежитлового приміщення №39, що розташоване на першому поверсі житлового будинку № 8 на вул. Дія Максима у м. Дніпро, загальною площею 47,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1);

- індексний номер рішення - 30713500 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15665492 стосовно нежитлового приміщення №73 А, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №2 на вул. Моніторній у м. Дніпро, загальною площею 64,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1);

- індексний номер рішення - 30713689 від 30.07.2016, номер запису про обтяження: 15665706 стосовно нежитлового приміщення №103, що розташоване на першому поверсі житлового будинку №5 на вул. Буковинській у м. Дніпро, загальною площею 34,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1).

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду по справі № 904/5902/18 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанцій порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Суд першої інстанції не перевірив доводи Прокурора на представництво інтересів держави, в особі Дніпровської міської ради; причини, які перешкоджають Дніпровській міській раді здійснювати захист прав та інтересів територіальної громади особисто.

ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» вважає, що у даній справі відсутні законні підстави для звернення першого заступника прокурора Дніпропетровської області до суду за захистом інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.

Водночас, на думку Скаржника, сама по собі обставина не звернення Дніпровської міської ради з позовом протягом певного періоду, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів територіальної громади. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

При цьому Скаржник зазначає, що Дніпровська міська рада є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів у спірних правовідносинах у судовому порядку. При зверненні із позовом прокурор не обгрунтував підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі міської ради, як того вимагають наведені вище положення законодавства.

Безпідставним вважає Скаржник також посилання Прокурора на наявність відкритих кримінальних проваджень за фактом зловживань службовим становищем службовими особами Дніпровської міської ради, КВЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району, ВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП «Південне», КЖЕП «Лівобережжя» та арбітражних керуючих, які діючи умисно, всупереч інтересів територіальної громади, з метою одержання неправомірної вигоди у період 2012 - 2013 років допустили відчуження за заниженою балансовою вартістю об`єктів комунального майна. Наявністю зазначених кримінальних проваджень, прокурор також обґрунтовує неналежність виконання Дніпровською міською радою своїх повноважень.

Скаржник наголошує на тому, що підставою для подання позовної заяви, стало прийняття Дніпровською міською радою рішень, які суперечать одне одному. Крім того, при прийнятті більш пізніх рішень стосовно нерухомого майна, міською радою не були скасовані її попередні рішення щодо цього ж нерухомого майна ( безпідставно була допущена бездіяльність ). Зазначене призвело до наділення правами на одне й те саме нерухоме майно різні комунальні підприємства, що спричинило ситуацію правової невизначеності та свідчить про допущення органом місцевого самоврядування помилки при виконанні ним своїх повноважень. Наведені незаконні діяння міської ради стали підставою витребування майна у ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» та стали підставою подання позову щодо позбавлення ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» прав іпотекодержателя.

Відтак, на думку Скаржника, при задоволені позову, негативні наслідки від дій органу місцевого самоврядування, будуть завдані ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства», оскільки останнє буде позбавлене майнових прав на іпотечне майно, що є недопустимим з огляду на практику Європейського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокурор не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Прокурор посилається на те, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для звернення прокурора з позовом і їх обґрунтованість відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Так, обґрунтовуючи наявність підстав для представництва інтересів міської ради Прокурор зазначив, що внаслідок бездіяльності Позивача, яка полягає у невжитті заходів щодо повернення Дніпровській міській ради повноважень щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, незахищеними залишаються інтереси територіальної громади міста Дніпра. Саме факт нездійснення Позивачем у справі обов`язку щодо захисту інтересів територіальної громади у сфері здійснення правомочностей щодо комунального майна, є підставою для звернення прокурора з відповідним позовом. При цьому, Прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, з яких Позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Крім того, у відзиві Прокурор не погоджується з доводами Апелянта «що підставою для подання позовної заяви, стало прийняття Дніпровською міською радою рішень, які суперечать одне одному». Так, предметом зазначеного позову є визнання недійсним договору іпотеки, укладеного з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності. В той же час судовими рішеннями встановлено, що іпотекодавець - ТОВ «Ренессанс-Клуб» не набув права власності на спірне нерухоме майна, що підтверджується судовими рішеннями, що набули законної сили, а відповідно наявні всі підстави для визнання спірного правочину недійсним. Водночас, рішення Дніпропетровської міської ради, про які зазначає апелянт, не є предметом позову, поміж тим, ніким не оскаржувались і є чинними.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Ренессанс-Клуб» підтримало апеляційну скаргу ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства», вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р. по справі № 904/5902/18 таким, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки у даній справі відсутні передбачені законом виключні випадки, коли Прокурор може звернутися до суду в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.

ТОВ «Ренессанс-Клуб» вважає доводи Прокурора такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Водночас, судом першої інстанції у даній справі належним чином не досліджувалося питання наявності підстав для представництва прокуратурою Позивача у справі та не встановлено обставин, які перешкоджають захисту прав та інтересів останнього саме належним суб`єктом - Дніпровською міською радою. Саме лише посилання на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, недостатньо.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду. Розгляд скарги призначено в судове засідання на 04.06.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2019 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено в судове засідання на 16.07.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2019 р., за заявою Відповідача-1, було зупинено провадження у справі № 904/5902/19 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р. до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2019 р. поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р. у справі № 904/5902/18. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 29.10.2019 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 28.10.2019 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/5902/18, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.10.2019 р. колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П., апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р. у справі № 904/5902/18 прийнято до свого провадження.

У судовому засіданні 29.10.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.07.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" ( Іпотекодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" ( Іпотекодержатель ) укладено Іпотечний договір із реєстровим номером № 2999, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку наступне майно:

1. Нежитлове приміщення позиції V, VII, X розташоване на першому поверсі житлового будинку № 1 на провулку Джинчарадзе у м. Дніпро;

2. Нежитлове приміщення № 71 А, розташоване на першому поверсі Китлового будинку № 2 на вул. Моніторній у м. Дніпро;

3. Нежитлове приміщення № 201, розташоване на першому поверсі Житлового будинку № 38 на проспекті Богдана Хмельницького у м. Дніпро;

4. Нежитлове приміщення № 35, розташоване на першому поверсі Житлового будинку № 11 на вул. Синельниківській у м. Дніпро;

5. Нежитлове приміщення № 20, розташоване в підвалі житлового у № 42 на проспекті Дмитра Яворницького у м. Дніпро;

6. Нежитлове приміщення № 1, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 49 на вул. Каруни у м. Дніпро;

7. Нежитлове приміщення № 321, розташоване на першому поверсі у прибудові до житлового будинку № 42 на вул. Янтарній у м. Дніпро;

8. Нежитлове приміщення № 320, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 42 на вул. Янтарній у м. Дніпро;

9. Нежитлове приміщення № 87, розташоване у житловому будинку № 1 на вул. Метробудівській у м. Дніпро;

10. Нежитлове приміщення № 86, розташоване у житловому будинку № 1 на вул. Метробудівській у м. Дніпро;

11. Нежитлове приміщення № 85, розташоване у житловому будинку № 1 на вул. Метробудівській у м. Дніпро;

12. Нежитлове приміщення № 10, розташоване на цокольному поверсі житлового будинку № 19 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро;

13. Нежитлове приміщення № 9, розташоване на цокольному поверсі житлового будинку № 19 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро;

14. Нежитлове приміщення № 28, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 29 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро;

15. Нежитлове приміщення № 27, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 29 на вул. Іларіонівській у м. Дніпро;

16. Нежитлове приміщення № 162, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 9 на провулку Парусному у м. Дніпро;

17. Нежитлове приміщення № 222, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 17 на вул. Тверській у м. Дніпро;

18. Нежитлове приміщення № 39, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 8 на вул. Дія Максима у м. Дніпро;

19. Нежитлове приміщення № 73А, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 2 на вул. Моніторній у м. Дніпро;

20. Нежитлове приміщення № 103, розташоване на першому поверсі житлового будинку № 5 на вул. Буковинській у м. Дніпро.

Згідно з п. 1.2 договору, даним договором забезпечується повне та своєчасне виконання зобов`язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем ( основного зобов`язання у розумінні ст.ст. 1, 3, 18 Закону України "Про іпотеку" ) за наступним договором: п. 1.2.1. За договором № 0107 про надання поворотної фінансової допомоги від 12.07.2016 р. укладеним між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх договорів про внесення змін, додаткових угод, змін, додатків та доповнень до нього, як існуючих, так і тих, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору ( іменований сторонами Основне зобов`язання та/або Основний договір ), за яким Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю грошові кошти у розмірі 5 000 000,00 грн. з кінцевим терміном виконання основного зобов`язання не пізніше ніж до 31.12.2017 р. зі сплатою нарахованих штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших понесених витрат іпотекодержателя.

Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору, за рахунок нерухомого майна, що передається в іпотеку, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення вимог, а саме: вимоги за основним договором, включаючи сплату неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого основним договором та п. 1.2 договору, інших платежів на користь іпотекодержателя, передбачених основним договором; збитків, завданих порушенням зобов`язання за основним договором чи умов іпотечного договору; витрат пов`язаних з пред`явленням вимог за основним договором чи іпотечним договором.

У п. 1.7 договору зазначено, що на дату укладення договору предмет іпотеки чи його частина: а) не перебуває в іпотеці; б) не перебуває під забороною відчуження чи під будь яким обтяженням; в) не є предметом судового спору; г) не внесений в статутний капітал інших юридичних осіб.

П. 1.1 іпотечного договору визначено, що вищевказані нежитлові приміщення належать іпотекодавцю ТОВ "Ренессанс-Клуб" на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції зазначені у п. 1.1. іпотечного договору, об`єкти нерухомості належать до комунальної власності, що встановлено рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах № 904/11087/16, № 904/10522/16, № 904/10345/16, № 904/10054/16, № 904/10531/16, № 904/10347/16, № 904/10208/16, № 904/10210/16, № 904/10050/16, № 904/10108/16, № 904/11146/16, № 904/11310/16, № 904/10337/16, № 904/10359/16, № 904/10668/16, № 904/11160/16, № 904/10341/16, № 904/11139/16, № 904/10203/16, № 904/10542/16. У вказаних справах проведено відповідну державну реєстрацію права власності, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в обґрунтування позовних вимог послався на неможливість реалізації Позивачем повноважень з володіння та розпорядження належним йому майном, оскільки останнє передано Відповідачем в іпотеку.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як було зазначено вище, між сторонами було укладено іпотечний договір від 30.07.2016 р. (реєстр. № 2999).

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписами ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Ст. 4 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі іпотечного договору № 2999 від 30.07.2016 до Реєстрів були внесені відповідні записи про обтяження (іпотеку) вищевказаних нежитлових приміщень.

Ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію цих прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Закону України "Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

На підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України при вирішенні даного спору, суд першої інстанції врахував обставини, встановлені рішеннями господарського суду Дніпропетровської області у справах № 904/11087/16, № 904/10522/16, № 904/10345/16, № 904/10054/16, № 904/10531/16, № 904/10347/16, № 904/10208/16, № 904/10210/16, № 904/10050/16, № 904/10108/16, № 904/11146/16, № 904/11310/16, № 904/10337/16, № 904/10359/16, № 904/10668/16, № 904/11160/16, № 904/10341/16, №904/11139/16, № 904/10203/16, № 904/10542/16.

Судом першої інстанції також встановлено, що Позивач є власником нежитлових приміщень, які є предметом спірного договору. Відтак, наявність обтяжень, що виникають із спірного іпотечного договору, порушує права Позивача як власника даного нерухомого майна, в тому числі щодо розпорядження таким майном.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для задоволення вимог Прокурора, оскільки за приписами ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить Іпотекодавцю на праві власності, а рішеннями судів підтверджується, що Іпотекодавцем за спірним іпотечним договором ТОВ "Ренессанс-Клуб" право власності на спірне нерухоме майно не набувалось ( з огляду на визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку визначеному ст. 388 ЦК України ), іпотечний договір в частині передачі нежитлових приміщень суперечить положенням ст. 5 Закону України Про іпотеку. За таких обставин, вимоги Прокурора щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі спірного договору також підлягають задоволенню.

Відхиляючи заяву Відповідача-2 щодо залишення позовної заяви без розгляду, місцевий господарський суд послався на те, що Прокурором надано належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону стосовного того, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: у даній справі відсутні законні підстави для звернення першого заступника Прокурора Дніпропетровської області до суду за захистом інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Ст. 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як зауважує Верховний Суд в постанові від 15.10.2019 р. у справі № 904/2820/18 - передумовою участі органів та осіб, передбачених ст. 53 ГПК України, в господарському процесі в будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі ( позивач, відповідач, третя особа, представник ), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені ст. 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3- 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя ( п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до ч. 1, абзацу 1 ч. 3 та абзацу 1 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 р. у справі № 924/1237/17).

У справі, що переглядається, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Прокурор зазначив про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді з огляду на те, що звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільного значимого питання повернення об`єктів комунального майна до територіальної громади, компетентним суб`єктом, який має здійснювати захист зазначених інтересів є Дніпровська міська рада, однак орган уповноважений на здійснення відповідних повноважень належним чином їх не виконує.

Так, прокуратурою Дніпропетровської області надано інформацію про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000948 від 28.07.2017 р. за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Дніпровської міської ради, КВ ЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВ ЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Південне", КЖЕП "Лівобережжя" та арбітражних керуючих, які діючи умисно, всупереч інтересам територіальної громади міста Дніпро, з метою одержання неправомірної вигоди у період 2012-2013 років допустили відчуження за заниженою вартістю об`єктів комунального майна, які перебували на їх балансі на користь суб`єктів приватного права, чим спричинили тяжкі наслідки. Матеріали зазначеного кримінального провадження виділено з кримінального провадження № 0000777 від 05.09.2016 р. за обвинуваченням арбітражного керуючого ліквідатора КЖЕП "Південне", який зловживаючи повноваженнями у процедурі банкрутства комунального підприємства з метою отримання неправомірної вигоди на користь третіх осіб здійснив продаж об`єктів комунальної власності, чим спричинив тяжкі наслідки територіальній громаді м. Дніпро. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2017 р. кримінальне провадження № 0000777 від 05.09.2016 р. за обвинуваченням арбітражного керуючого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3652 КК України закрито на підставі п.4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із набранням чинності Законом України від 06.10.2016 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності".

Також, прокуратурою надано інформацію про те, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська розглядається справа №201/13061/16-к за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України щодо зловживань посадових осіб Дніпропетровської міської ради у вигляді не передачі на баланс КП "Бюро по обліку майнових прав та діяльністю з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради об`єктів нерухомого майна, що спричинило їх незаконне відчуження на користь третіх осіб, внаслідок чого із комунальної власності міста вибули 230 об`єктів.

Прокурор зазначив у позовній заяві, що невжиття Позивачами заходів цивільно-правового характеру до захисту економічних інтересів держави є підставою для захисту цих прав органами прокуратури шляхом представництва інтересів у судів.

Отже, у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й товариства, повернення майна у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження комунальною власністю, дотримання принципу раціонального використання комунального майна, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність ( ст. 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами ( ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 р. у справі № 903/129/18 ( провадження № 12-72гс19 ) - сам факт незвернення до суду відповідної ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Доводи Скаржника про те, що помилки органів місцевого самоврядування, на які послався Прокурор, не можуть бути підставою для позбавлення Відповідача володіння та користування спірним майном є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви Прокурора, останній взагалі не посилався на будь-які помилки органів місцевого самоврядування на підставі яких Відповідач заволодів вказаними комунальним майном, наявність таких помилок під час розгляду справи господарським судом попередньої інстанції також не встановлена. З урахуванням наведеного, необґрунтованим є також посилання Скаржника на рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20.10.2011 р. по заяві № 29979/04 "Рисовський проти України" щодо того, що помилки державного органу не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на непорушність права власності, то апеляційний суд зазначає, що оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряються доводи про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, оскільки існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно ( наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах "Раймондо проти Італії" від 22.02.1994 р., "Філліпс проти Сполученого Королівства" від 05.07.2001 р., "Аркурі та інші проти Італії" від 05.07.2001 р., "Ріела та інші проти Італії" від 04.09.2001 р., "Ісмаїлов проти Російської Федерації" від 06.11.2008 р.).

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Прокурором у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО З ПИТАНЬ НОТАРІАТУ ТА БАНКРУТСТВА" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 р. у справі № 904/5902/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст складено 04.11.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова