ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2019 р. Справа№ 910/8052/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/8052/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.) за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 16 900,07 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 16 900, 07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 201835а7ха перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0736953, позивач просив стягнути з ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" страхове відшкодування в сумі 16 900, 07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/8052/19 позов задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" страхове відшкодування в розмірі 16 900,07 грн. та 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), цивільно-правова відповідальність якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у даній справі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у разі, якщо за кермом транспортного засобу з "єврономером" знаходився водій, який не ввозив зазначений транспортний засіб на територію України для своїх особистих потреб, таке володіння не буде правомірним (відповідно до ст. 380 Митного кодексу України), а відтак дана особа не буде вважатися такою, відповідальність якої застрахована.

Також, скаржник посилається на те, що пошкодження фари галогенової на автомобілі марки "Seat Ibiza" (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) не мало місце у ДТП, що трапилася 06.10.2017.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/8052/19; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від відповідача надійшло клопотання про витребування від Державної фіскальної служби України письмової відповіді на запит ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" №09-02-07/977 від 07.02.2018 щодо отримання інформації про те, чи був ввезений транспортний засіб "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України ОСОБА_1 .

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про відмову у його задоволенні. Обґрунтування підстав відмови буде наведено нижче у даній постанові про оцінці доводів апелянта.

Інших клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, від сторін до суду не надійшло.

Крім цього, позивач не скористався своїм правом на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між позивачем та ОСОБА_2 02.06.2017 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 201835а7ха, предметом якого є страхування транспортного засобу "Seat Ibiza", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.10.2017 по Салтівському шосе в місті Харкові, автомобіль марки "Seat Ibiza", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції у місті Харкові №641998 про дорожньо-транспортну пригоду, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля "Peugeot206", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21.11.2017.

В матеріалах справи наявні копії акту огляду транспортного засобу від 17.10.2017, додаткового акту огляду транспортного засобу, рахунку № SEC00000313 товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Харків Восток" від 23.12.2017 на суму 13 485, 35 грн., рахунку № НОМЕР_3 від 25.10.2017 фізичної особи-підприємця Лазарєв В.О. на суму 3 924, 72 грн., відповідно до яких загальна вартість ремонту автомобіля марки "Seat Ibiza" (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) склала 17 410, 07 грн.

З долучених до матеріалів справи документів (фотофіксації пошкоджень автомобіля марки "Seat Ibiza", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) вбачається, що під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.10.2017 по Салтівському шосе в місті Харкові, пошкоджено фару, передній бампер автомобіля марки "Seat Ibiza".

Враховуючи наведене, спростовуються доводи апелянта про відсутність доказів, що підтверджують пошкодження фари під час ДТП, що сталася 06.10.2017.

Позивач страховими актами №АХА2237699 від 26.10.2017 та № АХА2348951 від 28.12.2017 визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок ДТП у розмірі 17 410, 07 грн., виплата якої позивачем підтверджується платіжними дорученнями № 407023 від 03.01.2018 на суму 13 485, 35 грн. та № 383839 від 27.10.2017 на суму 3 924, 72 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Peugeot206", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0736953, ліміт відповідальності по майну становить 100 000 грн., розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 510 грн.

Як вже було вказано, предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 16 900,07 грн. (17 410, 07 грн. - сума виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі - 510 грн. франшизи).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, рахунок №SEC00000313 товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Харків Восток" від 23.12.2017 на суму 13 485, 35 грн. та рахунок № НОМЕР_3 від 25.10.2017 фізичної особи-підприємця Лазарєв В.О. на суму 3 924, 72 грн. правомірно визнані судом першої інстанції достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Отже, враховуючи визначені Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0736953 розміри лімітів відповідальності та франшизи, колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16 900,07 грн. (17 410, 07 грн. - сума виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі - 510 грн. франшизи).

Стосовно доводів апелянта про те, що у разі, якщо за кермом транспортного засобу з "єврономером" знаходився водій, який не ввозив зазначений транспортний засіб на територію України для своїх особистих потреб, таке володіння не буде правомірним (відповідно до ст. 380 Митного кодексу України), а відтак дана особа не буде вважатися такою, відповідальність якої застрахована, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Судом встановлено, що страхувальником за полісом №АМ/0736953 є ОСОБА_1 .

Як вказує апелянт, у нього не має підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_1 особисто не підтвердив того, що він ввозив транспортний засіб "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України.

Також, скаржник зазначає, що він 07.02.2018 звертався до Державної фіскальної служби України щодо отримання інформації про те, чи був ввезений транспортний засіб "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України ОСОБА_1 , проте відповіді досі не отримав.

Посилаючись на неотримання відповідної відповіді, апелянтом подано клопотання про витребування від Державної фіскальної служби України письмової відповіді на вказаний запит ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Згідно ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

По перше, відповідачем до суду першої інстанції відповідного клопотання про витребування доказів не подавалося. При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідач обмежився посиланням на направлення ним запиту до Державної фіскальної служби України щодо отримання інформації про те, чи був ввезений транспортний засіб "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України ОСОБА_1

Доказів такого звернення до Державної фіскальної служби України, як і самого запиту, до суду першої інстанції відповідачем подано не було.

В свою чергу, до апеляційної скарги апелянтом надано копію запиту до Державної фіскальної служби України, проте докази його направлення чи отримання останньою скаржником так і не надані.

Отже, апелянтом не доведено звернення до Державної фіскальної служби України із запитом щодо отримання інформації про те, чи був ввезений транспортний засіб "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України ОСОБА_1 .

Із наведеного слідує, що скаржник, заявляючи клопотання про витребування від Державної фіскальної служби України відповіді на вказаний запит ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", не довів неможливості самостійно отримати зазначений доказ, що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, саме на відповідача, як на особу, яка заперечує проти задоволення позовних вимог та посилається на обставини неправомірності володіння винною особою - ОСОБА_1 транспортним засобом "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), покладається обов`язок з доведення вказаних обставин.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Судом апеляційної інстанцій не встановлено заволодіння застрахованим автомобілем "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) неправомірним способом водієм ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

При цьому, судом не встановлено, а скаржником не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-77 ГПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_1 .

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України та статті 44 ГК України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідачем не було надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів, які б підтверджували обставини незаконності заволодіння транспортним засобом "Peugeot206" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) водієм ОСОБА_1 .

Крім цього, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 08 квітня 2019 року у справі № 910/14693/17, факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб іншою особою.

Таким чином, доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/8052/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 08.11.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Кропивна