ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2019 року м.Дніпро Справа № 912/95/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого

судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 (повний текст рішення складено 22.05.2019 року, суддя Вавренюк Л.С.) у справі № 912/95/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ясенівська"

про стягнення 18 053 402,92 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (надалі - ТОВ "Седна-Агро") звернулось із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ясенівська" (надалі - СТОВ "Агрофірма Ясенівська") про стягнення 18 053 402,92 грн, з яких 12 570 530,30 грн основного боргу за поставлений товар, 1 396 331,54 грн пені, 2 514 106,06 грн штрафу, 1 174 323,16 грн 30% річних, 398 111,86 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем договору поставки насіння в кредит 2017-2018 № 043-БВ від 18.10.2017 в частині оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ясенівська" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" основний борг за поставлений товар в сумі 12 570 529,93 грн, суму пені за весь час прострочення грошового зобов`язання в розмірі 1 384 790,44 грн, 20% штрафу в розмірі - 2 514 105,99 грн, 30 відсотків річних від простроченої суми в розмірі - 1 164 613,56 грн, суму інфляційних в розмірі 303 751,33 грн, а також судовий збір у розмірі 269 066,87 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що загальна заборгованість за отриманий товар складає в сумі 12 570 529,93 грн. Доказів сплати такої заборгованості суду не надано. Позивач помилково зазначив загальну суму заборгованості 12 570 530, 30 грн, проте вказане суд розцінив, як допущену арифметичну помилку, оскільки за загальною сумою вартості товарів, що були поставлені позивачем відповідачу, відповідно до видаткових накладних правильною є сума 12 570 529,93 грн, що додатково підтверджується самим позивачем у його розрахунках пені, 30% річних та інфляційних втрат.

У зв`язку із несплатою боргу за поставлений товар позивач нарахував відповідачу до сплати пеню.

На підставі умов договору поставки позивач здійснив розрахунок пені і її сума склала 1 396 331,54 грн, проте суд першої інстанції не погодився із таким розрахунком позивача і здійснив власний перерахунок пені.

Враховуючи неправильне визначення позивачем суми основної заборгованості, про що зазначено вище, суд перераховав штраф, а саме 20% від 12 570 529,93 грн, що становить суму 2 514 105,99 грн., позовні вимоги в цій частині задоволено.

Також позивач пред`явив до стягнення 30 % річних та інфляційні втрати.

Загальна сума 30% річних становить 1 164 613,56 грн.

У позивача неправильно здійснено і розрахунок інфляційних втрат, тому суд першої інстанції здійснив власний розрахунок таких втрат.

Так, судом було перераховано інфляційні втрати в бік зменшення, оскільки позивачем не було враховано, що борг у сумі 5 550 619,08 грн мав бути сплачено до 15.10.2018, початок прострочення такого боргу починається з 16.10.2018.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська», в якій просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" до Сільськогосподарського товариства "Агрофірма Ясенівська" про стягнення 18 053 402,92 грн - скасувати в частині стягнення зі СТОВ "Агрофірма Ясенівська" 5 356 701,14 грн основного боргу та 303 751,33 грн інфляційних збитків та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення 5 356 701,14 грн основного боргу та 303 751,33 грн інфляційних збитків.

Відшкодувати на користь СТОВ "Агрофірма Ясенівська" витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок ТОВ "Седна-Агро".

2.1. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач, подаючи позовну заяву, не врахував факт проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог. Між сторонами погоджено припинення взаємних зобов`язань на суму 5 356 701,14 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. В частині зобов`язань СТОВ "Агрофірма Ясенівська" - зобов`язання припинено саме за договором № 043-БВ від 18.10.2017, по замовленнях № 774 від 28.02.2018 на суму 3 785 901,60 грн та № 1029 від 15.03.2018 на суму 1 570 799,54 грн. На підставі вищевказаних замовлень покупцеві поставлено товар згідно з видатковими накладними № 468 від 28.02.2018 (специфікація № 002 від 28.02.2018) та № 730 від 16.03.2018 (специфікація № 004 від 15.03.2018).

Згідно з пунктом 6 Погодження про зарахування сторони з моменту його підписання не мають один до одного взаємних претензій в частині взаєморозрахунків на суму 5 356 701,14 грн.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно відхилено доводи відповідача щодо проведення зарахування на підставі зазначеного погодження та зроблено висновок, що наданий доказ не береться судом до уваги, оскільки позивачем заперечено його наявність та вказано, що оригінал цього ж доказу відповідачем не подано.

Апелянт вважає, що судом не враховано пояснення відповідача щодо того, що зарахування зустрічних однорідних вимог проведено за ініціативи саме ТОВ "Седна-Агро", а саме погодження направлено на електронну адресу апелянта Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (скріншот вхідного електронного повідомлення та роздруківка вкладеного файлу-погодження з печаткою та підписом керівника ТОВ "Седна-Агро" надано відповідачем до матеріалів справи).

Після підписання вказаного погодження та скріплення підпису керівника печаткою СТОВ "Агрофірма Ясенівська" направлено його сканкопію на електронну адресу ГОВ "Седна-Агро" (скріншот вихідного повідомлення знаходиться в матеріалах справи).

Примірник зазначеного погодження на паперовому носії ТОВ "Седна- Агро" до цього часу на адресу апелянта не надіслано.

Апелянт зазначає, що оскільки сторони належним чином та у формі, яка не суперечить чинному законодавству України, дійшли згоди на проведення такого зарахування шляхом обміну електронними листами, судом першої інстанції помилково не взято до уваги доводи відповідача та стягнуто зі СТОВ "Агрофірма Ясенівська" основний борг у сумі 12 570 529,93 грн, який включає в себе в тому числі і 5 356 701,14 грн вже погашені відповідачем перед позивачем шляхом здійснення зарахування 26 листопада 2018 року.

2.2. Окрім того, на думку скаржника, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні стягнуто з відповідача інфляційні збитки у сумі 303 751,33 грн. Вважає, що покриття позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів вже передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а саме п.п.3.1, 3.2., за рахунок коригування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати в сторону збільшення, посилаючись при цьому на правова позицію, викладену Касаційним Господарським судом у постанові від 25.04.2018 у справі № 915/371/15.

2.3. Також, апелянт зазначає, що 14.03.2019 подав до Господарського суду Кіровоградської області заяву про зупинення провадження у справі № 912/95/19 на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України до вирішення Господарським судом Черкаської області справи № 925/254/19 за позовом СТОВ "Агрофірма Ясенівська" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" про визнання частково недійсним пункту 7.6 договору поставки насіння в кредит 2017-2018 № 043-БВ від 18.10.2017 та набрання судовим рішенням у зазначеній справі законної сили.

Апелянт вважає, що ухвалою від 22.03.2019 судом безпідставно відмовлено відповідачеві у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що у своєму відзиві на позов у справі № 912/95/19 СТОВ "Агрофірма Ясенівська" не зазначила про п. 7.6. договору та його недійсність, вказує лише на неможливість стягнення інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за наявності пунктів 3.1, 3.2. договору, згідно з якими позивач має право на здійснення донарахування курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати товару в сторону збільшення.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу СТОВ «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 залишити без змін.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 та призначено розгляд справи на 16.09.2019.

16.09.2019 розгляд справи відкладено на 16.10.2019 року.

16.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про відкладення розгляду справи. Заява обґрунтована тим, що позивачем та відповідачем ведуться перемовини стосовно погашення існуючої заборгованості та укладення мирової угоди на стадії апеляційного розгляду.

Представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви скаржника про відкладення розгляду справи, зазначивши, що жодних переговорів стосовно укладення мирової угоди між сторонам не ведеться.

Враховуючи, що позивач не підтвердив інформацію, стосовно наміру сторін укласти мирову, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

18.10.2017 між ТОВ "Седна-Агро" (Постачальник) та СТОВ "Агрофірма Ясенівська" (Покупець) укладений договір поставки насіння в кредит 2017-2018 № 043-БВ (надалі - Договір поставки, а.с. 39-41, том 1).

Згідно з п. 1.1. Договору поставки, Постачальник зобов`язується продати та поставити Покупцеві насіння рослин (далі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати зазначений Товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим Договором порядку.

Згідно з п. 2.2.1 Договору поставки Покупець зобов`язаний оплатити товар в строки та на умовах, передбачених договором та/або Специфікаціями (додатковими угодами, якщо вони були укладені) до нього шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 1.2. Договору поставки асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати та характеристики Товару визначаються Сторонами на підставі замовлення Покупця та виходячи з наявності Товару на складі Постачальника і вказуються у відповідній Специфікації та видаткових накладних, які складають невід`ємну частину цього Договору.

На виконання вказаного п. Договору поставки Сторони підписали Специфікації: № 001 від 18.10.2017, № 002 від 28.02.2018, № 3, № 4 від 15.03.2018, № 5, № 6 від 18.04.2018, № 7 від 02.05.2018, № 8 від 07.05.2018, № 9 від 29.05.2018, № 10 від 16.07.2018, у яких вказано Товар, вартість та термін (строки) його оплати.

Позивачем на виконання умов Договору поставки та згідно з видатковими накладними: № 6098 від 18.10.2017 на суму 1 111 740 грн, № 468 від 28.02.2018 на суму 3 785 901,60 грн, № 730 від 16.03.2018 на суму1 578 051 грн, № 731 від 16.03.2018 на суму 841 422 грн, № 734 від 16.03.2018 на суму 21000 грн, № 2077 від 18.04.2018 на суму 3 216 669,59 грн, № 2079 від 18.04.2018 на суму 120 грн, № 2099 від 18.04.2018 на суму 594 936,36 грн, № 2797 від 02.05.2018 на суму 45 000 грн, № 3630 від 29.05.2018 на суму 398687,09 грн, № 3653 від 30.05.2018 на суму407169,79 грн, № 3014 від 07.05.2018 на суму 1 112 149,20 грн, № 4488 від 09.08.2018 на суму 171 023,40 грн, № 4489 від 09.08.2018 на суму 398 400 грн (а.с. 52-65, то 1); довіреностями СТОВ "Агрофірма Ясенівська" на отримання товарно-матеріальних цінностей: № 176 від 18.10.2017, № 28 від 15.03.2018, № 39 від 18.04.2018, № 45 від 02.05.2018, № 49 від 07.05.2018, № 60 від 29.05.2018, № 106 від 08.08.2018 (а.с. 66-72, том 1), товарно-транспортними накладними: № РТУ 468 від 16.03.2018, № РТУ730 від 16.03.2018, №РТУ731 від 16.03.2018, № РТУ734 від 16.03.2018, № РТУ2077 від 18.04.2018, № РТУ2079 від 18.04.2109, № РТУ2099 від 18.04.2018, № РТУ2797 від 02.05.2018, № РТУ3630 від 29.05.2018, № 3653 від 30.05.2018, № РТУ3014 від 07.05.2018, № РТУ4489 від 09.08.2018, № РТУ4488 від 09.08.2018 (а.с. 73-98, том 1), було поставлено Покупцю, по Договору поставки, і останнім тримано Товар в асортименті (найменування), кількості, за ціною вказаній у видаткових накладних та вищевказаних Специфікаціях.

У п.п. 2.2.1., 4.1. Договору поставки Сторони узгодили, що Покупець зобов`язується здійснити оплату за Товар у строки (терміни) встановлені в Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до Специфікації №001 від 18.10.2017 (а.с. 42, том 1), відповідач зобов`язався оплатити загальну вартість Товару що вказана в даній Специфікації в наступні строки терміни) до 28 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 1 111 740, 00 грн;

Відповідно до Специфікації №002 від 28.02.2018 (а.с. 43, том 1), відповідач зобов`язався оплатити загальну вартість Товару що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

-у строк до 02 квітня 2018 року грошові кошти в сумі 757 180, 32 грн, що складає 20 % від загальної вартості Товару, що вказана в Специфікації;

- у строк до 15 жовтня 2018 року грошові кошти в сумі 3 028 721, 28 грн, що складає наступні 80 % від загальної вартості Товару, що вказані в Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 3 від 15.03.2018 (а.с. 44, том 1), відповідач зобов`язався оплатити загальну вартість Товару що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 28 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 172 508,40 грн, що складає 20% від загальної вартості Товару, що вказана в Специфікації;

- у строк до 15 жовтня 2018 року грошові кошти в сумі 690 033, 60 грн, що складає наступні 80 % від загальної вартості Товару, що вказані в Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 4 від 15.03.2018 (а.с. 45, том 1), Відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 15 травня 2018 року грошові кошти в сумі 315 610,20 грн, що складає 20 % від загальної вартості Товару, що вказана в Специфікації;

- у строк до 15 жовтня 2018 року грошові кошти в сумі 1 262 440,80 грн, що складає наступні 80 % від загальної вартості Товару, що вказані в Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 5 від 18.04.2018 (а.с. 46, том 1), відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 15 травня 2018 року грошові кошти в сумі 965 000, 88 грн, що складає 30 % від загальної вартості Товару, що вказана в Специфікації;

- у строк до 30 жовтня 2018 року грошові кошти в сумі 2 251 668, 71 грн, що складає наступні 70 % від загальної вартості Товару, що вказані в Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 6 від 18.04.2018 (а.с. 47, том 1), відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 15 травня 2018 року грошові кошти в сумі 178 480,91 грн, що складає 30 % від загальної вартості Товару, що вказана в Специфікації;

- у строк до 30 жовтня 2018 року грошові кошти в сумі 416 455,45 грн., що складає наступні 70 % від загальної вартості Товару, що вказані в Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 7 від 02.05.2018 (а.с. 48, том 1), відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 28 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 45 000,00 грн.

Відповідно до Специфікації № 8 від 07.05.2018 (а.с. 49, том 1), відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 20 серпня 2018 року грошові кошти в сумі 1 112 149,20 грн.

Відповідно до Специфікації № 9 від 29.05.2018 (а.с. 50, том 1), відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 28 вересня 2018 року грошові кошт в сумі 805856,88 грн.

Відповідно до Специфікації № 10 від 16.07.2018 (а.с. 51, том 1), відповідач був зобов`язаний оплатити загальну вартість Товару, що вказана в даній Специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- у строк до 15 жовтня 2018 року грошові кошти в сумі 569 423,40 грн.

Доказів сплати вказаних коштів суду не надано.

28.02.2018 відповідно до накладної № 2 (на повернення) (а.с. 99 том 1), відповідач частково повернув позивачу товар насіння сорту "Саска" (1-репродукція) в кількості 35,00 тон загальною вартістю 1 111 740 грн (тобто, товар отриманий відповідно до видаткової накладної № 6098 від 18.10.2017).

Таким чином, загальна заборгованість за отриманий товар складає в сумі 12 570 529,93 грн. Доказів сплати такої заборгованості суду не надано. Позивач помилково зазначив загальну суму заборгованості 12 570 530, 30 грн, проте вказане суд розцінив, як допущену арифметичну помилку, оскільки за загальною сумою вартості товарів, що були поставлені позивачем відповідачу, відповідно до вищеперелічених видаткових накладних правильною є сума 12 570 529,93 грн, що додатково підтверджується самим позивачем у його розрахунках пені, 30% річних та інфляційних втрат.

У зв`язку із несплатою боргу за поставлений товар позивач нарахував відповідачу до сплати пеню.

Відповідно до п. 7.3. Договору поставки, у разі прострочення строків оплати Товару відповідно до п. 4.1. Договору та Специфікаціях, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобов`язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов`язань за договором, забезпечених санкцією.

У п. 7.9. Договору поставки, досягли згоди, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим Договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції (в тому числі неустойка) за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором нараховуються до моменту належного та повного виконання відповідного зобов`язання в межах строку загальної позовна давність (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення штрафних санкцій (в тому числі неустойки) за цим Договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, Кредитор за зобов`язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за цим Договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

На підставі вказаних умов Договору поставки позивач здійснив розрахунок пені і її сума склала 1 396 331,54 грн, проте господарський суд не погоджився із таким розрахунком позивача і здійснив власний перерахунок пені.

Так, у відповідача існував обов`язок сплатити до 02.04.2018 - 757 180,32 грн (за Специфікацією № 002), тому останній день сплати 02.04.2018 (граничний строк) і лише з 03.04.2018 почалось прострочення сплати такої заборгованості і у позивача виникло право на нарахування пені. Позивачем правильно визначено початок такого строку.

Далі, у відповідача існував обов`язок сплатити до 15.05.2018 - 1 459 091,89 грн (за Специфікаціями №№ 4, 5, 6), тому останній день сплати 15.05.2018 (а не 14.05.2018, як помилково вважає позивач),тому лише з 16.05.2018 є початок прострочення сплати такої заборгованості і у позивача виникло право на нарахування пені.

Далі, у відповідача існував обов`язок сплатити до 20.08.2018 - 1 112 149,20 грн (за Специфікацією № 8), тому останній день сплати 20.08.2018 (а не 19.08.2018, як помилково вважає позивач), тому лише з 21.08.2018 є початок прострочення сплати такої заборгованості і у позивача виникло право на нарахування пені.

Далі, у відповідача існував обов`язок сплатити до 28.09.2018 - 1 023 365,28 грн (за Специфікаціями №№ 3, 7, 9), тому останній день сплати 28.09.2018 (а не 27.09.2018, як помилково вважає позивач), тому лише з 29.09.2018 є початок прострочення сплати такої заборгованості і у позивача виникло право на нарахування пені.

Далі, у відповідача існував обов`язок сплатити до 15.10.2018 - 5 550 619,08 грн (за Специфікаціями № № 002, 3, 4, 10), тому останній день сплати 15.10.2018 (а не 14.10.2018, як помилково вважає позивач), тому лише з 16.10.2018 почалось прострочення сплати такої заборгованості і у позивача виникло право на нарахування пені.

Далі, у відповідача існував обов`язок сплатити до 30.10.2018 - 2 668 124,16 грн (за Специфікаціями №№ 5, 6), тому останній день сплати це 30.10.2018 (а не 29.10.2018, як помилково вважає позивач), і лише з 31.08.2018 почалось прострочення сплати такої заборгованості і у позивача виникло право на нарахування пені.

Отже, за період з 03.04.2018 до 15.05.2018 із суми заборгованості 757 180,32 грн розмір пені складає 30 328,70 грн;

за період з 16.05.2018 до 20.05.2018 із суми заборгованості 2 216 272,21 грн (757 180,32 грн + 1 459 091,89 грн) розмір пені складає 202 621,93 грн;

за період з 21.08.2018 до 28.09.2018 із суми заборгованості 3 328 421,41 грн (2 216 272,21 грн + 1 112 149,20 грн) розмір пені складає 126 480,01 грн;

за період з 29.09.2018 до 15.10.2018 із суми заборгованості 4 351 786,69 грн (3 328 421,41 грн + 1023365,28 грн) розмір пені складає 72 966,94 грн;

за період з 16.10.2018 до 30.10.2018 із суми заборгованості 9 902 405,77 грн (4 351 786,69 грн + 5 550 619,08 грн) розмір пені складає 146 501,35 грн;

за період з 31.10.2018 до 03.01.2019 із суми заборгованості 12 570 529,93 грн (9 902 405,77 грн + 2 668 124,16 грн) розмір пені складає 805 891,51 грн.

Загальна сума пені становить 1 384 790,44 грн.

Крім того, позивач пред`явив до стягнення з відповідача штраф на підставі п. 7.5. Договору поставки у розмірі 2 514 106,06 грн, що складає 20% від 12 570 530, 30 грн.

Пунктом 7.5. Договору поставки передбачено, що в разі порушення Покупцем строків (термінів) оплати за Товар (його партію), більш ніж десять календарних днів - Покупець додатково до пені визначеної в п. 7.3. сплачує Постачальнику штраф в розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної суми заборгованості.

Проте, враховуючи неправильне визначення позивачем суми основної заборгованості, про що зазначено вище, господарський суд перераховав штраф, а саме 20% від 12 570 529,93 грн, що становить суму 2 514 105,99 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивач пред`явив до стягнення 30 % річних та інфляційні втрати.

Пунктом 7.6. Договору поставки встановлено, що крім того, відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 30 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Позивачем здійснено розрахунок 30% річних із порушеннями, що зазначені при дослідженні розрахунку пені, тому господарський суд здійснив перерахунок 30% річних:

за період з 03.04.2018 до 15.05.2018 із суми заборгованості 757 180,32 грн розмір 30% річних складає 26 760,62 грн;

за період з 16.05.2018 до 20.05.2018 із суми заборгованості 2 216 272,21 грн (757 180,32 грн + 1 459 091,89 грн) розмір 30% річних складає 176 694,58 грн;

за період з 21.08.2018 до 28.09.2018 із суми заборгованості 3 328 421,41 грн (2 216 272,21 грн + 1 112 149,20 грн) розмір 30% річних складає 106 691,86 грн;

за період з 29.09.2018 до 15.10.2018 із суми заборгованості 4 351 786,69 грн (3 328 421,41 грн + 1023365,28 грн) розмір 30% річних складає 60 805,79 грн;

за період з 16.10.2018 до 30.10.2018 із суми заборгованості 9 902 405,77 грн (4 351 786,69 грн + 5 550 619,08 грн) розмір 30% річних складає 122 084,45 грн;

за період з 31.10.2018 до 03.01.2019 із суми заборгованості 12 570 529,93 грн (9 902 405,77 грн + 2 668 124,16 грн) розмір 30% річних і складає 671 576,26 грн.

Загальна сума 30% річних становить 1 164 613,56 грн.

У зв`язку з несплатою суми заборгованості у розмірі 757 180,32 грн інфляційні втрати за квітень 2018 року склали 6 057,44 грн; у зв`язку з несплатою суми заборгованості у розмірі 2 216 272,21 грн інфляційні втрати за травень-серпень 2018 року склали (-15 513,91) грн; у зв`язку з несплатою суми заборгованості у розмірі 3 328 421,41 грн інфляційні втрати за вересень 2018 року склали 63 240,01 грн; у зв`язку з несплатою суми заборгованості у розмірі 4 351 786,69 грн за жовтень 2018 року інфляційні втрати склали 73 980,37 грн; у зв`язку з несплатою суми заборгованості у розмірі 12 570 529,93 грн за листопад 2018 року інфляційні втрати склали 175 987,42 грн.

Господарським судом було перераховано інфляційні втрати в бік зменшення, оскільки позивачем не враховано, що борг у сумі 5 550 619,08 грн мав бути сплачено до 15.10.2018, початок прострочення такого боргу починається з 16.10.2018.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦКУ за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦКУ предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦКУ покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За приписами ст. 253 ЦКУ перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦКУ якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (надалі - ГКУ) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 2 ст. 217 ГКУ у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГКУ підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГКУ нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальна заборгованість за отриманий товар складає в сумі 12 570 529,93 грн., що зазначено у п. 5 цієї постанови, та правильно встановлено судом першої інстанції. Доказів сплати такої заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним та обґрунтованим, у зв`язку з тим, що покупець за договором поставки зобов`язався оплатити отриманий товар у визначені в специфікаціях, що є додатками до договору поставки, строки, відтак правомірно задоволено позовні вимоги.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Довід скаржника про те, що між сторонами погоджено припинення взаємних зобов`язань на суму 5 356 701,14 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є необґрунтованим з огляду на наступне.

Так відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

А згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Водночас відповідач не зазначив, у якій саме формі укладено правочин. Зважаючи на всі пояснення відповідача, таке погодження, за його твердженням, підписано власноручно директором позивача. Відповідач не стверджує, що такий документ наявний в електронній формі. До того ж, вимоги до складення документа в електронній формі визначені Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" і відповідач не стверджує про відповідність правочину - Погодження про зарахування однорідних вимог від 26.11.2018 вимогам цього Закону щодо наявності на такому документі відповідних електронно-цифрових підписів.

Отже, за твердженням відповідача, правочин укладено сторонами у простій письмовій формі, проте, на вимогу суду відповідач не зміг подати оригінал такого погодження, пояснивши відсутністю його у відповідача у зв`язку із ненадсиланням позивачем.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки позивач стверджував, у суді першої інстанції, та стверджує у суді апеляційної інстанції про відсутність оригіналу Погодження про зарахування однорідних вимог від 26.11.2018 та заперечує його наявність, відповідач не надав суду оригінал вказаного доказу, а отже такий доказ - Погодження про зарахування однорідних вимог від 26.11.2018 не може братися до уваги судом в силу ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги вищезазначений доказ.

Необгрунтованим є довід скаржника стосовно зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 2 276 701,22 грн на підставі одностороннього правочину - заяви про припинення зобов`язань зарахуванням № 18/02/1 від 18.02.2019 (а.с. 181 том 1), що направлений позивачу і отриманий ним 20.02.2019 (а.с. 182 том 2) слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України "Припинення зобов`язання зарахуванням" зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. А згідно з ч. 2 цієї ж статті зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно настання строку виконання по зустрічним вимогам та заява однієї сторони.

Одна з вимог наявна - заява СТОВ "Агрофірма Ясенівська".

Однак, друга обов`язкова вимога, як-то настання строку виконання по зустрічним вимогам не доведена. Вище досліджено, що виконання зобов`язання СТОВ "Агрофірма Ясенівська" перед ТОВ "Седна-Агро" за Договором поставки є таким, що настало. Водночас відповідач стверджує, що зобов`язання ТОВ "Седна-Агро" перед СТОВ "Агрофірма Ясенівська" також є таким, що настало на суму 2 276 701,22 грн. На підтвердження вказаного відповідач подає копію Договору купівлі-продажу № 2018/103ФК/ГІ від 19.11.2018 (а.с. 183-186 том 1), зі змісту якого вбачається, що сума Договору складає загальна вартість Товару (п. 4.1.), фактична ціна Товару фіксується у видаткових (товарних) накладних. П. 4.4. Договору від 19.11.2018 передбачає, що Покупець сплачує 100% вартості поставленого Товару згідно ваги, вказаної у видатковій накладній на Товар, в строк та за умов, передбачених у п.п. 4.6.-4.7. цього Договору, якщо інше не буде погоджено Сторонами в письмовій формі.

Проте відповідачем не надано суду ані доказів поставки Товару на вказану ним суму, ані доказів виконання умов Договору, за яких настає у ТОВ "Седна-Агро" обов`язок щодо виконання останнім грошового зобов"язання, а саме сплати грошових коштів в сумі 2 276 701,22 грн. Враховуючи відсутність в матеріалах справи достатніх доказів, що підтверджують як існування боргу у сумі 2 276 701,22 грн позивача перед відповідачем, так і настання строку виконання такого грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав вважати припиненим господарське зобов`язання відповідача перед позивачем, що полягає в обов`язку сплати боргу в сумі 2 276 701,22 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а скаржником даний висновок суду не спростовано.

Довід апелянта про те, що покриття позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а саме п.п. 3.1, 3.2, за рахунок коригування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати в сторону збільшення є необґрунтованим з огляду на наступне.

Пунктом 3.2 договору сторони передбачили можливість коригування ціни товару в сторону збільшення згідно курсу іноземних валют (долара США та/або ЄВРО).

У пункті 7.6 договору сторони, зокрема погодили, що відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України за порушення зобов`язання покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченої (неоплаченої суми).

Договір поставки у встановленому діючим законодавством недійсним не визнавався, а тому зобов`язання за цим договором підлягають виконанню.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України.

У пункті 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. № 14 роз`яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат у розмірі 303 751,33 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 915/371/15, оскільки обставини розгляду вказаних справи є різними, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами.

Так, у наведеній постанові Верховний Суд зазначив, що одночасне донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати та стягнення інфляційних втрат, нарахованих на борг у гривні, було б подвійною відповідальністю за невиконання одного і того ж зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства.

У даному випадку, збитки від інфляції нараховані позивачем на суму боргу без коригування в сторону збільшення згідно курсу іноземних валют (долара США та/або ЄВРО). Доказів зворотного скаржником не надано.

Довід апелянта про те, що ухвалою від 22.03.2019 судом безпідставно відмовлено відповідачеві у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі № 912/95/19 на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України до вирішення Господарським судом Черкаської області справи № 925/254/19 за позовом СТОВ "Агрофірма Ясенівська" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" про визнання частково недійсним пункту 7.6 договору поставки насіння в кредит 2017-2018 № 043-БВ від 18.10.2017 та набрання судовим рішенням у зазначеній справі законної сили є не підтвердився з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання СТОВ "Агрофірма Ясенівська" про зупинення провадження у даній справі з огляду на те, що у відзиві апелянт не зазначив про недійсність п.7.6. Договору, а вказував лише на неможливість стягнення інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Крім того відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі не було наведено мотивів та доводів щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №925/254/19 та стосовно того, що зібрані у справі докази не дозволяють встановити й оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даній справі.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Права ТОВ "Седна-Агро" як постачальника за договором поставки порушені СТОВ "Агрофірма Ясенівська" яке зобов`язалося оплатити отриманий товар у визначені в специфікаціях, що є додатками до договору поставки, строки.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 винесено з одержанням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, оскаржуваного судового рішення без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.05.2019 у справі № 912/95/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст складено 04.11.2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

Т.А. Верхогляд