ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1251/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року, м. Одеса, суддя Петров В.С.

у справі № 916/1251/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, м. Одеса

про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

В провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/1251/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м.Чорноморськ про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном.

11.12.2018 року третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 , м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ, Акціонерного товариства Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева, в який просив суд визнати недійсним договір про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, укладений між Державним підприємством Адміністрація морських портів України, м. Київ та Акціонерним товариством Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі №916/1251/18 (суддя Петров В.С.) позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 , м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ та Акціонерного товариства Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева про визнання недійсним договору про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17 повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предмет позовних вимог ОСОБА_1 , м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ та Акціонерного товариства Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева та його вимоги не співвідносяться із предметом спору між позивачем та відповідачем у даній справі.

ОСОБА_1 , м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому в січні 2019 року звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суд із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року справі № 916/1251/18 та направити справу № 916/1251/18 до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 , м. Одеса до розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Аленін О.Ю., судді Філінюк І.Г., Лавриненко Л.В.) від 04.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 по справі № 916/1251/18 повернуто скаржнику без розгляду в зв`язку з неусуненням останнім недоліків апеляційної скарги, визначених в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 , м. Одеса без руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ з ухвалою суду першої інстанції також не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суд із апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року справі № 916/1251/18 та направити справу № 916/1251/18 до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 , м. Одеса до розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема скаржник зазначає, що доводи оскаржуваної ухвали про те, що «заявлені вимоги стосуються крім позивача, також АТ «Рисоіл С.А.», яке не є учасником справи, що в свою чергу унеможливлює заявлення до нього вимог в межах даної справи» - безпідставні, оскільки позовна заява ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зазначеною статтею передбачено право третьої особи подати позов до однієї або декількох сторін. Крім того, скаржник зазначає, суд не позбавлений процесуальної можливості вирішити питання щодо залучення співвідповідача відповідно до вимог ст. 48 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник не згоден з посиланням суду першої інстанції на пункт 1.5. Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», оскільки у позові ОСОБА_1 не заявлені вимоги про «визнання недійсним договору» та/або про «стягнення заборгованості за тим же договором», а сама вимога ОСОБА_1 , з огляду на коло обставин, на які посилається позивач - «стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі». Водночас, вимога ОСОБА_1 спрямована на визнання недійсним договору, який є матеріальною підставою вимог позивача, вказаний факт вбачається з тексту позовної заяви позивача у справі та додатково був наведений у позові ОСОБА_1 .

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі № 916/1251/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі № 916/1251/18, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі № 916/1251/18 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

В червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м.Чорноморськ, в якій просило суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ усунути перешкоди в користуванні причалом № 11 Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м.Київ, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м.Чорноморськ прибрати з причалів № 11-12 Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ навантажувальну машину «Telestak 550».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що склад № 8 та прилеглий до нього складський майданчик перебувають в оренді відповідача на підставі договору оренди нерухомого майна від 18.09.2014 року, укладеного з Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області, при цьому відповідач самовільно здійснив реконструкцію та нове будівництво додаткових конструкцій складу № 8 біля причалів № 11, 12 (без отримання будь-яких погоджень контролюючих органів), а саме: збудував опорні конструкції для експлуатації технологічного обладнання, норійну вишку на рампі складу № 8, а також увздовж складу №8 на рампі транспортну галерею (капітальні споруди) для навантаження навантажувальної машини та встановлення додаткового перевантажувального обладнання, а також розмістив навантажувальну машину «Telestak 550» на залізничних коліях № 68, 69, 70, 71, на підкранових коліях на причалі № 12, зазначеними діями відповідач, порушуючи вимоги ст. 4 Закону України «Про морські порти України», чинить перешкоди позивачу в користуванні причалом № 11, а саме: блокує роботу по використанню причалу № 11 для вантажно-розвантажувальних робіт позивача, обмежуючи доступ до причалу № 11.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м.Чорноморськ прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, м. Одеса та Державне підприємство Адміністрація морських портів України, м. Київ.

18.07.2018 року позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про зміну предмету позову, в якій просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ причалом № 11 Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, а саме: зобов`язати відповідача звільнити залізничні колії № 68, 69, 70, 71 та підкранові колії на причалах № 11, 12 Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України для проїзду (доступу) до причалу № 11 залізничного транспорту, шляхом демонтажу суднонавантажувальної машини «Telestak 550» за рахунок відповідача.

11.12.2018 року третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 , м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ, Акціонерного товариства Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева, в який просив суд визнати недійсним договір про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, укладений між Державним підприємством Адміністрація морських портів України, м. Київ та Акціонерним товариством Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева.

В обґрунтування позовних вимог, скаржник посилався на те, що він, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ з часткою у статутному капіталі товариства 100 %, вважає, що договір про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, укладений між Державним підприємством Адміністрація морських портів України, м. Київ та Акціонерним товариством Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева є недійсним, оскільки зазначений договір надає Акціонерному товариству «Рисоіл С.А ОСОБА_2 » право користування частиною причалу № 11 (довжиною 200 пог.м.), що розташований за адресою: вул. Сухолиманська, АДРЕСА_1 , м.Чорноморськ, зокрема для здійснення будівництва шляхом встановлення мобільної інженерної споруди, та наслідком встановлення вказаного сервітуту є позбавлення інших портових операторів можливості користування вказаним майном, що в свою чергою порушує приписи Закону України «Про морські порти України» щодо недопущення дискримінації у доступі до об`єктів портової інфраструктури загального користування.

18.12.2018 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ надішли заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , м. Одеса, в яких позивач просив суд повернути позовну заяву ОСОБА_1 , м. Одеса, оскільки позивач вважає позовну заяву ОСОБА_1 , м. Одеса безпідставною та такою, що не пов`язана з предметом розгляду даної справи, оскільки, по-перше, заявник пропустив строк на подання зазначеної позовної заяви (строк сплив 19.07.2018 року); по-друге, позовні вимоги ОСОБА_1 , м. Одеса з предметом розгляду даної справи не взаємопов`язані і спільний їх розгляд не є доцільним, а задоволення позовних вимог ОСОБА_1 жодним чином не виключає можливість задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ, оскільки навантажувальні роботи на причалах виконуються в рамках укладеного між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ договору про забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів) № 1, 3, 5, 6, 10, 11, 12 порту «Чорноморськ» №168-П-АМПУ-17 від 22.12.2017 року та жодного відношення до договору про встановлення сервітуту № 79-Пд-Ілф-17 від 15.09.2017 року позивач не має; по-третє, ОСОБА_1 одним з відповідачів зазначив Акціонерне товариство «Рисоіл С.А.», яке не є стороною по даній справі.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі № 916/1251/18 (суддя Петров В.С.) позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 , м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м.Чорноморськ та Акціонерного товариства Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м.Женева про визнання недійсним договору про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17 повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предмет позовних вимог ОСОБА_1 , м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ та Акціонерного товариства Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева та його вимоги не стосуються предмету спору між позивачем та відповідачем у даній справі.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За змістом ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Норми господарського процесуального законодавства закріплюють право фізичних осіб звертатися до господарського суду з позовами саме у випадку, коли їх справа віднесена до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст. 180 цього Кодексу.

Передбачене ст. 49 Господарського процесуального кодексу України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Так, позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення ч. 5 ст. 49 та ч. 4 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст.180 цього Кодексу щодо правил подання до суду зустрічної позовної заяви, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, і повинна відповідати вимогам ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, з певними особливостями.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустріного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

При цьому, позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 916/3245/17 та від 12.06.2019 року у справі № 916/542/18.

Тобто, за змістом процесуального законодавства треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб`єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Самостійна вимога таких осіб повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що перебуває поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути заявлена через подання самостійного позову.

Тобто, обов`язкова умова спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - єдиний предмет спору.

Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом, позов третьої особи може бути повернуто, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

Так, згідно з положеннями процесуального законодавства позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, спір між сторонами в даному випадку виник з правовідносин користування об`єктами інфраструктури порту, і предметом розгляду справи № 916/1251/18 є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ причалом № 11 Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, а саме: зобов`язати відповідача звільнити залізничні колії № 68, 69, 70, 71 та підкранові колії на причалах № 11, 12 Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України для проїзду (доступу) до причалу № 11 залізничного транспорту, шляхом демонтажу суднонавантажувальної машини «Telestak 550» за рахунок відповідача.

Разом з тим, предметом позову ОСОБА_1 , м. Одеса, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, є визнання недійсним договору про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, укладеного між Державним підприємством Адміністрація морських портів України, м. Київ та Акціонерним товариством Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева.

Тобто, позовна заява ОСОБА_1 , м. Одеса, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заявлена не щодо спірних правовідносин користування об`єктами інфраструктури порту, обумовлених первісним позовом, а направлена на встановлення недійсності правочину, а саме: договору про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, укладеного між Державним підприємством Адміністрація морських портів України, м. Київ та Акціонерним товариством Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева. При цьому, сторонами зазначеного договору є особи, відмінні від сторін у даній справі, а предметом договору є право користування об`єктами інфраструктури порту на умовах сервітуту саме Акціонерним товариством Рисоіл С.А., Швейцарська Конфедерація, м. Женева.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, як позивач, так і відповідач здійснюють свою діяльність на спірних об`єктах інфраструктури порту на підставі укладених між ними та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» договорів про забезпечення доступу Портового оператора до причалу.

При цьому будь-яка взаємопов`язаність спірних правовідносин з договором про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, недійсність якого просить встановити ОСОБА_1 , м. Одеса, в позові не обґрунтована, як і не доведено, як вказаний договір впливає на спірні правовідносини сторін в даній справі.

Зазначені обставини свідчать про те, що заявлений фізичною особою ОСОБА_1 , м. Одеса позов не містить самостійні вимоги до предмету спору по даній справі, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин між сторонами, одна з яких є позивачем, а інша взагалі не є відповідачем по даній справі, що унеможливлює його спільний розгляд з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ у справі № 916/1251/18.

До того ж, як вірно вказав суд першої інстанції, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 жодним чином не виключає можливість задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ, оскільки навантажувальні роботи на причалах виконуються в рамках укладеного між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ договору про забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів) № 1, 3, 5, 6, 10, 11, 12 порту «Чорноморськ» №168-П-АМПУ-17 від 22.12.2017 року та жодного відношення до договору про встановлення сервітуту № 79-Пд-Ілф-17 від 15.09.2017 року, позивач не має.

Таким чином, позовні вимоги за заявою ОСОБА_1 , м. Одеса не відповідають приписам господарського процесуального законодавства в частині можливості для ОСОБА_1 вступити з обраними ним вимогами про оспорювання дійсності іншого договору між іншими сторонами у наявний у справі № 916/1251/18 господарський спір про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м.Чорноморськ причалом № 11 Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України. Зустрічний позов з вимогами про визнання недійсним саме договору, що визначений позивачем підставою позову, відповідачем у господарській справі № 916/1251/18 не подавався. Відтак, позовні вимоги, обрані ОСОБА_3 Наумовичем, можуть заявлятись лише у самостійному позовному провадженні.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог ч. 1 та 2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи. Ці норми розповсюджуються і на позовні заяви третіх осіб з самостійними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , м. Одеса не є самостійними вимогами по відношенню до предмету позову Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал, м. Чорноморськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ, а наведені обставини виключають можливість вступу ОСОБА_1 , м. Одеса у дану справу за поданим позивачем позовом в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м. Чорноморськ не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі № 916/1251/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, м.Чорноморськ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі № 916/1251/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2018 року у справі №916/1251/18 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош