ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3475/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Буравльова С.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача за первісним

позовом: Ластіна Ю.С. довіреність № 54 від 09.07.19

від відповідача за первісним

позовом: Федоришин О.О. ордер серія КВ №460301 від 16.10.19

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 р.

у справі № 910/3475/19 (суддя В. В. Князьков)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс"

про стягнення штрафних санкцій в сумі 363 302,47 грн

за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс"

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські Електромережі" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" про стягнення 363 302,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено прийнятих на себе зобов`язань за договором № 736-ДнОЭ від 16.08.2017 в частині здійснення поставки товару у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування штрафу в сумі 320 457,30 грн та пені в сумі 42 845,17 грн.

Також 09.04.2019 відповідачем подано до Господарського суду міста Києва зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на порушення позивачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 736-ДнОЭ від 16.08.2017 в частині здійснення оплати товару у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування пені в сумі 68 427,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" до розгляду з первісним позовом, зустрічні позовні вимоги об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі № 910/3475/19 позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" про стягнення штрафних санкцій в сумі 363 302,47 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" штраф в розмірі 71 939 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 50 коп., пеню в сумі 37 616 (тридцять сім тисяч шістсот шістнвдцять) грн 30 коп. та судовий збір в розмірі 5 371 (п`ять тисяч триста сімдесят одна) грн 10 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн. відмовлено.

Залишено за позивачем судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, в сумі 78,44 грн. Залишено за відповідачем судовий збір, сплачений при подачі зустрічної позовної заяви, в сумі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі", звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі № 910/3475/19 в частині якою вирішено Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпровські електромережі" відмовити у стягненні штрафу в розмірі 248 517,80 грн., пені в сумі 5228,87 грн. та судового збору в розмірі 78,44 коп. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, а саме: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" штраф за несвоєчасну поставку в межах 10 (десяти) календарних днів у розмірі 248 517,80 (двісті сорок вісім тисяч п`ятсот сімнадцять) грн.. 80 коп., пеню за несвоєчасну поставку товару понад 10 (десять) календарних днів у розмірі 5 228,87 (п`ять тисяч двісті двадцять вісім) грн.. 87 коп., а також судовий збір в розмірі 78,44 (сімдесят вісім) грн.. 44 коп. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі № 910/3475/19 залишити без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського осуду від 05.09.2019 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі № 910/3475/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", розгляд справи призначено на 16.10.2019 року.

02.10.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача за первісним позовом надійшли пояснення по справі, яких останній зазначає, що оскаржуване

Розпорядженням № 09.1-08/4128/19 Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 р., у зв`язку з перебування судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3475/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3475/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019р. справу №910/3475/19 прийняти до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у їх задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.08.2017 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальності "Восток-Сервіс" (постачальник) укладено договір № 736-ДнОЭ про закупівлю товару (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1 зазначеного договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, 2017 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією, яку викладено в цьому пункті договору, на загальну суму 2 136 382,03 грн.

Згідно з пунктом 3.1 Договору ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п. 1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених законодавством України.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що сума цього договору становить 2 136 382,03 грн, у тому числі ПДВ 356 063,67 грн.

Відповідно до пункту 5.5 Договору товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).

Пунктом 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2017) визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.01.2018, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.

На виконання умов Договору покупцем було направлено постачальнику заявки на поставку товару № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн, № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн та № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн.

Судом встановлено, що в період дії Договору постачальником було поставлено покупцю замовлений товар, на підтвердження чого складено видаткові накладні № 3791 від 26.10.2017 на суму 59 103,11 грн, № 3810 від 26.10.2017 на суму 93 210,00 грн, № 3800 від 26.10.2017 на суму 366 599,16 грн, № 354 від 30.01.2018 на суму 22 444,85 грн, № 3983 від 06.11.2017 на суму 188 910,08 грн, № 4330 від 20.11.2017 на суму 17 572,46 грн, № 4896 від 20.11.2017 на суму 9 568,03 грн, № 4903 від 20.11.2017 на суму 144 229,88 грн.

В обґрунтування первісних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним, виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 736-ДнОЭ від 16.08.2017 в частині здійснення поставки товару у встановлений договором строк, що і стало підставою для нарахування штрафу в сумі 320 457,30 грн та пені в сумі 42 845,17 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані відповідачем обставинами неналежного виконанням позивачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару у визначений договором строк, у зв`язку з чим відповідачем заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн.

Щодо вимог за первісним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає договір № 739-ДнОЭ про закупівлю товару від 16.08.2017 як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений Договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У пункті 5.1 Договори сторони встановили, що строк поставки товару становить 30 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем, а також передбачили наступне:

"5.1.1. Заявка направляється покупцем за допомогою технічних засобів зв`язку (фактом та/або електронним листом) постачальнику по реквізитам, вказаним у п. п. 12, 13 та/або у розділі 0 цього договору з обов`язковим наступним направленням рекомендованого повідомлення кур`єрською поштою та/або поштовим відділенням зв`язку Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (УДППЗ "Укрпошта").

5.1.2. Письмова заявка, вказана у цьому договорі вважається отриманою постачальником на 5 (п`ятий) календарний день з дати реєстрації покупцем рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку УДППЗ "Укрпошта" та/або дати реєстрації письмового повідомлення кур`єрською поштою або в день особистого вручення уповноваженому представнику постачальника".

Згідно з частиною першою статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку перебігу строку поставки товару, визначеного у пункті 5.1 Договору, господарський суд виходить з того, що положення пункту 5.1 Договору необхідно розглядати в сукупності з положеннями підпунктів 5.1.1, 5.1.2 до нього.

Так, виходячи зі змісту вказаних умов договору, дата отримання постачальником заявки покупця може збігатися з датою її відправлення (у разі особистого вручення уповноваженому представнику постачальника), і тоді строк поставки обліковується з наступного дня після її відправлення.

В іншому випадку дата отримання постачальником заявки покупця може не співпадати з датою її відправлення (у разі направлення рекомендованого листа або письмового повідомлення кур`єрською поштою), і тоді строк поставки обліковується з наступного дня після отримання заявки або на 5 (п`ятий) календарний день з дати реєстрації поштового відправлення, як це передбачено у підпункті 5.1.2 пункту 5.1 Договору.

Наразі у суду відсутні підстави не зважати на положення підпункту 5.1.2 пункту 5.1 Договору та обліковувати строк поставки з дати відправлення заявки покупцем, і протилежні доводи позивача є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, докази відправлення заявок покупцем та їх отримання покупцем, у спірних правовідносинах відповідач зобов`язаний був поставити товар у наступні строки:

за заявкою № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн - у 30-денний строк з 24.08.2017 по 22.09.2017 включно, а першим днем прострочення є 23.09.2017 (оскільки згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 515 вказану заявку отримано постачальником 23.08.2017);

за заявкою № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн - у 30-денний строк з 12.10.2017 по 10.11.2017 включно, а першим днем прострочення є 11.11.2017 (оскільки згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 628 вказану заявку отримано постачальником 11.10.2017);

за заявкою № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн - у 30-денний строк з 17.10.2017 по 15.11.2017 включно, а першим днем прострочення є 16.11.2017 (оскільки в силу положень підпункту 5.1.2 пункту 5.1 Договору заявка, яку відправлено рекомендованим листом 12.10.2017 згідно зі списком згрупованих поштових відправлень № 29 від 12.10.2017, вважається отриманою 16.10.2017).

Матеріали справи свідчать, що товар було поставлено відповідачем з простроченням, а саме:

на виконання заявки № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн товар поставлявся частинами, на підтвердження чого складені видаткові накладні № 3791 від 26.10.2017 на суму 59 103,11 грн, № 3810 від 26.10.2017 на суму 93 210,00 грн, № 3800 від 26.10.2017 на суму 366 599,16 грн;

на виконання заявки № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн товар поставлений згідно з видатковою накладною № 354 від 30.01.2018 на суму 22 444,85 грн;

на виконання заявки № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн товар поставлений частинами згідно з видатковими накладними № 3983 від 06.11.2017 на суму 188 910,08 грн, № 4330 від 20.11.2017 на суму 17 572,46 грн, № 4896 від 20.11.2017 на суму 9 568,03 грн, № 4903 від 20.11.2017 на суму 144 229,88 грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками постачальника та покупця без зауважень і заперечень, а підписи останніх скріплені печатками господарських товариства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка,штраф, пеня),яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) ( ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

У пункті 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі поставки товару з порушення строку, передбаченого у цьому договорі, постачальник перед покупцем несе наступну відповідальність:

7.2.1. у випадку прострочення поставки товару в межах 10 (десяти) календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від суми цього договору;

7.2.2. у випадку прострочення поставки товару понад 10 (десять) календарних днів постачальник, починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Позивачем нараховано штраф згідно з п. п. 7.2.1 п. 7.2 Договору на загальну суму 320 457,30 грн, з яких:

106 819,10 грн - штраф за прострочення виконання заявки № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн (5% х 2 136 382,03 грн = 106 819,10 грн);

106 819,10 грн - штраф за прострочення виконання заявки № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн (5% х 2 136 382,03 грн = 106 819,10 грн);

106 819,10 грн - штраф за прострочення виконання заявки № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн (5% х 2 136 382,03 грн = 106 819,10 грн).

Згідно з п. п. 7.2.1 п. 7.2 Договору позивачем нараховано пеню за прострочення виконання заявок № 50619/1001 від 19.08.2017, № 58389/1001 від 03.10.2017 та № 59897/1001 від 12.10.2017 у розмірі 0,1% від вартості товару на суму 42 845,17 грн.

В процесі розгляду справи позивачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з умовами п. п. 7.2.1 п. 7.2 Договору базою нарахування штрафу є "сума договору".

Пунктами 3.2, 3.4 Договору визначено, що сума цього договору становить 2 136 382,03 грн, у тому числі ПДВ 356 063,67 грн. Сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін оформлюється підписанням додаткової угоди до цього договору.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, судом правомірно враховано, що позивачем було нараховано штраф в твердій сумі 106 819,10 грн (5% суми договору 2 136 382,03 грн) за прострочення кожної направленої ним заявки (на суми 901 638,32 грн, 2 200,01 грн та 534 951,76 грн) незалежно від суми заявки.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій в частині зменшення суми штрафу до розміру, який становить 5% від вартості товару, поставленого з порушенням строків.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за прострочення в межах 10 календарних днів поставки товару за заявками № 50619/1001 від 19.08.2017, № 58389/1001 від 03.10.2017 та № 59897/1001 від 12.10.2017 в розмірі 5% від вартості поставленого з простроченням товару, а саме в сумі 71 939,50 грн (5% х (901 638,32 грн + 2 200,01 грн + 534 951,76 грн) = 71 939,50 грн).

Зважаючи на встановлені вище строки належного виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару, сума пені за прострочення понад 10 календарних днів поставки товару за заявками № 50619/1001 від 19.08.2017, № 58389/1001 від 03.10.2017 та № 59897/1001 від 12.10.2017 становить 37 616,30 грн, з яких:

29 254,67 грн - сума пені за прострочення поставки товару згідно з заявкою № 50619/1001 від 19.08.2017, нарахована за період з 03.10.2017 (23.09.2017 + 10 к. д.) по 29.01.2018 (з урахуванням здійснених відповідачем часткових поставок);

8 297,83 грн - сума пені за прострочення поставки товару згідно з заявкою № 58389/1001 від 03.10.2017, нарахована за період з 26.11.2017 (16.11.2017 + 10 к. д.) по 29.01.2018 (з урахуванням здійснених відповідачем часткових поставок);

63,80 грн - сума пені за прострочення поставки товару згідно з заявкою № 59897/1001 від 12.10.2017, нарахована за період з 21.11.2017 (11.11.2017 + 10 к. д.) по 19.12.2017.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" є безпідставними, оскільки в даному випадку відповідачем було порушено негрошове зобов`язання з поставки товару.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісних позовних вимог Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервіс" штрафу в розмірі 71 939,50 грн та пені в сумі 37 616,30 грн.

Інша частина позовних вимог (про стягнення штрафу в сумі 248 517,80 грн та пені в сумі 5 228,87 грн) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого постачальником товару протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були отримані від Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" листи-повідомлення вих. № 59-3/20112017 від 20.11.2017, вих. № 59-3/01122017 від 01.12.2017, вих. № 59-3/07122017 від 07.12.2017, вих. № 59-3/27122017 від 27.12.2017, вих. № 59-3/11012018 від 11.01.2018, вих. № 59-3/15022018 від 15.02.2018, якими повідомлено покупця про відступлення постачальником фактору прав грошових вимог за договором поставки № 736-ДнОЭ від 16.08.2017.

Платіжними дорученнями: № від 26.03.2018 на суму 285 947,36 грн, № 386283 від 28.03.2018 на суму 80 651,82 грн, № від 26.03.2018 на суму 72 703,80 грн, № 386444 від 28.03.2018 на суму 20 506,20 грн, № від 26.03.2018 на суму 46 690,00 грн, № 386673 від 28.03.2018 на суму 13 169,91 грн, № від 05.04.2018 на суму 297618,07 грн, № від 05.04.2018 на суму 83 944,34 грн, № від 19.04.2018 на суму 128 327,40 грн, № від 19.04.2018 на суму 36 194,91 грн, № від 02.05.2018 на суму 15 818,40 грн, № від 03.05.2018 на суму 4 461,60 грн, № від 23.05.2018 на суму 48 241,57 грн, № від 21.05.2018 на суму 171 038,30 грн, № від 21.05.2018 на суму 10 261,71 грн, № від 23.05.2018 на суму 2 894,33 грн, № від 02.07.2018 на суму 39 061,21 грн, № від 05.07.2018 на суму 11 017,27 грн. підтверджується факт здійснення оплат позивачем відповідно до зазначених вище листів-повідомлень про відступлення постачальником фактору прав грошових вимог за договором поставки № 736-ДнОЭ від 16.08.2017.

Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За приписами статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Ураховуючи наведене, зважаючи на обставини виконання позивачем грошових вимог факторові, необґрунтованими є вимоги відповідача про стягнення з покупця пені, нараховану за прострочення оплати товару, а відповідні зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні зустрічних вимог, оскільки зважаючи на обставини виконання позивачем грошових вимог факторові, вимоги відповідача про стягнення з покупця пені, нарахованої за прострочення оплати товару, є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2019р. у справі № 910/3475/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2019 р. у справі № 910/3475/19 без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі".

3. Матеріали справи № 910/3475/19 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 30.10.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.І. Буравльов

Л.П. Зубець