СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа № 905/815/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Склярук О.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Бухеник І.Б., довіреність від 04.07.2019 року, свідоцтво ЛВ №001015 від 06.06.2018 року;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Краматорськ (вх. № 2977 Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі №905/815/19, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Зекунов Е.В.) повний текст якого складено 30.08.2019 року

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Львів

до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Краматорськ

про стягнення 396 000,00 грн. з яких: 186 000,00 грн. пені та 210 000,00 грн. штрафу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі №905/815/19 позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення 396 000,00 грн., з яких: 186 000,00 грн., пені та 210 000,00 грн., штрафу, задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 186 000, 00 грн. - пені та 210000,00 грн.- штрафу; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 5940,00 грн.- судовий збір.

Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі №905/815/19 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Господарський суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, щодо того, що у розділі 10 договору від 07.06.2018 року №Л/В-18583/НЮ «Обставини непереборної сили» передбачено те, що домовленістю сторін погоджено та підтверджено підписами керівників Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності договором.

Суд не врахував, що причинно-наслідковий зв`язок було досліджено та встановлено Донецькою торгово-промисловою палатою України, яка видала відповідний сертифікат про форс-мажорні обставини, оскільки згідно Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на торгово-промислову палату України та уповноважених нею регіональні торгово-промислові палати.

Лист від 05.03.2019 року №23ст/234 не може бути допустимим доказом, оскільки встановлення обставин, що мали місце в роботі відповідача, є форс-мажорними та засвідчуються тільки відповідним органом, яким є торгово-промислова палата України, у зв`язку з чим посилання на цей лист є безпідставним.

Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" не вважає, що порушило договірні зобов`язання, визначені розділом 10 договору, оскільки вчасно повідомило позивача про виникнення форс-мажорних обставин, які підтверджені у встановленому законом та договором порядку відповідним сертифікатом Донецької торгово-промислової палати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2019 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" на рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі залишено без руху; Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" зобов`язано було усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; роз`яснено Приватному акціонерному товариству "Краматорський завод важкого верстатобудування", що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

18.10.2019 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№9872), а саме надання доказів сплати судового збору, яку долучено до матеріалів справи.

Одночасно апелянт просив поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, оскільки оскаржуване рішення отримав лише 05.09.2019 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 року поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" на рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі; учасникам справи встановлено строк до 01.11.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 06.11.2019 року о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №115; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі №905/815/19 зупинено.

29.10.2019 року перший заступник начальника підрозділу «Служба вагонного господарства» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням (вх.№ 10210) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому просив забезпечити проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції; визначити суд, відповідальний за організацію і проведення відеоконференції під час зазначеного судового засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Слободіна М.М., суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 року задоволено клопотання першого заступника начальника підрозділу «Служба вагонного господарства» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; доручено Львівському апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції у справі, розгляд якої відбудеться 06.11.2019 р. о 10:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

05.11.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10413), в якому останній просить залишити рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, який долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 06.11.2019 року представник відповідача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 18.10.2019 року відповідачу у справі додано витяг із сайту УДППЗ "Укрпошта" №107, з якого вбачається, що відповідач отримав копію ухвали 25.10.2019 року (а.с.217-218 том 1).

Крім того, вказану ухвалу суду від 18.10.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та https://eag.court.gov.ua/sud4875/

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

07.06.2018 року за результатами проведення відкритих торгів (номер закупівлі в електронній системі закупівель «ProZorro» UA-2018-04-27-001033-a на сайті https://prozorro.gov.ua) між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі-Замовник) та приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" (далі-Виконавець) укладено договір №Л/В-18583/НЮ (далі-Договір), за умовами якого Виконавець зобов`язався надати Замовнику послуги з капітального ремонту колесотокарного верстата УББ 112/2К підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Коломия".

Відповідно до п. 1.2. Договору, об`єкт надання послуг: колесотокарний верстат моделі УББ 112/2К, зав. №20, 2002 року випуску.

Згідно п. 4.1. Договору загальна вартість послуг визначається калькуляцією з розшифровками матеріальних та трудових витрат (Додаток 2) та становить 3 000 000,00 грн. з ПДВ.

За пунктом 5.4. Договору, Виконавець зобов`язується надати послуги у строк, що не перевищує 150 календарних днів з моменту приймання-передачі обладнання в ремонт.

Згідно п. 5.5. Договору, після виконання ремонтних робіт Виконавець забезпечує доставку обладнання з ремонту та проводить монтаж і пусконалагоджувальні роботи обладнання на території Замовника.

Відповідно до п. 5.6. Договору, після проведення пусконалагоджувальних робіт Виконавець спільно з Замовником проводить випробування обладнання, підтвердженням чого є акт індивідуального випробування обладнання. Акт складається і підписується представниками Замовника та Виконавця.

За пунктом 5.7. Договору, надання послуг та приймання їх результатів оформляється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін.

Згідно пукту 5.8. Договору, датою завершення надання послуг вважається дата прийняття Замовником обладнання в експлуатацію і підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

На виконання умов Договору, відповідно до акту приймання-передачі в ремонт від 02.07.2018 року №1 Замовник передав, а Виконавець прийняв колесотокарний верстат в ремонт.

Виходячи з того, що момент приймання-передачі колесотокарного верстата в ремонт - 02.07.2018 року, граничний строк для надання Виконавцем послуг згідно із п. 5.4. Договору - 29.11.2018 року.

У зв`язку із недотриманням передбачених Договором строків виконання ремонту, Замовник направив на адресу Виконавця претензію від 04.12.2018 року №НЗТ-10/5630 з вимогою негайного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

На підставі акту приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2019 року Виконавець виконав капітальний ремонт колесотокарного верстата на загальну суму 3 000 000,00 грн..

Замовник звернувся до Виконавця претензією від 05.02.2019 №НЗТ-10/677 з вимогами сплатити пеню і штраф на загальну суму 396 000,00 грн. за порушення строків надання послуг, яку залишено Виконавцем без задоволення.

Позивач посилається на те, що не сплативши на його користь штрафні санкції за недотримання строків виконання договірних зобов`язань, відповідач порушив його права та інтереси.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області про стягнення 396 000,00 грн. з яких: 186 000,00 грн. пені та 210 000,00 грн. штрафу.

27.08.2019 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, укладений між сторонами Договір №Л/В-18583/НЮ за своєю правовою природою є змішаним договором підряду та надання послуг.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України та ГК України, а також умовами Договору №Л/В-18583/НЮ.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом даних норм договір підряду та договір про надання послуг - це консенсуальні, двосторонні та оплатні договори.

Відповідно до статті 902 ЦК України, виконавець договору про надання послуг повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч.4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Згідно ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з того, що акт приймання-передачі колесотокарного верстата в ремонт складено 02.07.2018 року, граничним строком для надання Виконавцем послуг згідно із п. 5.4. Договору є 29.11.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що Виконавець виконав капітальний ремонт колесотокарного верстата на загальну суму 3 000 000,00 грн. лише 31.01.2019 року, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним представниками Замовника та Виконавця без зауважень та застережень .

Порушення відповідачем умов Договору стало підставою для звернення АТ "Українська залізниця" до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування" 186 000,00 грн. пені та 210000,00 грн. штрафу, проти якого відповідач заперечує, зазначаючи таке.

Між АТ «Укрзалізниця» (регіональна філія «Львівська залізниця» (далі- АТ «Укрзалізниця») (Замовник за договором) та ПрАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» (Виконавець за договором) було укладено договір від 07.06.2018 року №Л/В -18583/НЮ (далі -Договір), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з капітального ремонту колесотокарного верстату УББ -112/2К підрозділу «Ремонтне вагонне депо Коломия».

Відповідно до умов договору Виконавець зобов`язується надати послуги у строк, що не перевищує 150 календарних днів з моменту приймання - передачі обладнання в ремонт.

У розділі 10 «Обставини непереборної сили» сторони Договору визначили, що звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності даним Договором. Про виникнення обставин непереборної сили, які перешкоджають стороні виконати належним чином свої обов`язки, вона зобов`язана повідомити іншу сторону протягом 10-ти днів з дня виникнення і надати документ, що підтверджує їх існування. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє цю сторону права надалі посилатись на їх існування. Документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово - промислової палати України чи іншого уповноваженого органу.

Відповідачем на адресу начальника підрозділу «Служба вагонного господарства філії «Львівська залізниця АТ «Укрзалізниця» Мельничука В.Б. було направлено лист з повідомленням про виникнення аварійної ситуації та призупинення до її завершення ремонтних робіт на підприємстві до усунення аварійної ситуації ремонту верстата № УББ -112/2К підрозділу «Ремонтне вагонне депо Коломия».

Згідно ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання встановлено у частині 1 ст. 617 ЦК України, за змістом якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. 218 ГК України , відповідно до яких підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно частини 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Зазначеною нормою також передбачено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на торгово промислову палату України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

На підтвердження форс-мажорних обставин ПрАТ «КЗВВ» надано Сертифікат №1409-19-0166 Донецької торгово промислової палати, де вказано на те, що відповідно до договору №Л/В - 18583/НЮ від 07.06.2018 року про надання послуг, акту №1 від 02.07.2018 року приймання - передачі в ремонт верстату, наказів ПрАТ «КЗВВ» від 19.10.2018 року №402, 409, від 09.01.2019 року №440, висновків експерта Донецької торгово промислової палати від 22.10.2018 року №ЭИ-294, експертного висновку від 22.10.2018 року, виданого технічним експертом з проведення експертного обстеження технічного огляду підіймальних споруд, висновку фахівця ДДМА від 22.10.2018 року, листа ПрАТ «КЗВВ» від 20.10.2018 року №23/тс/1576/1, період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено з 19.10.2018 року по 09.01.2019 року.

Відповідач посилається на те, що настання форс-мажорних обставин вплинули на строки виконання робіт за договором; після закінчення форс-мажорних обставин, про які вказано у Сертифікаті Донецької торгово промислової палати, ПрАТ «КЗВВ» виконало належним чином послуги за Договором на підтвердження чого ним надано акт №2 прийняття - передачі з ремонту від 31.01.2019 року та акт приймання - передачі наданих послуг від 31.01.2019 року; акти підписані представниками АТ «Укрзалізниця» без зауважень щодо неналежного виконання зобов`язань.

Наведені в Сертифікаті обставини на думку відповідача є надзвичайними (тобто попри те, що факт настання таких обставин можливо припустити, але час, місце, тривалість, наслідки їх настання передбачити неможливо) та невідворотними (знаходяться поза контролем сторін і не пов`язані з їх діями), які об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору від 07.06.2018 року №Л/В -18583/НЮ та є обставинами непереборної сили, вказують на відсутність вини відповідача у невиконанні взятого на себе обов`язку, а тому виключають його відповідальність у вигляді штрафу за ненадання послуг.

На думку відповідача вимоги АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення пені та штрафу є неправомірними та необґрунтованими, оскільки невиконання зобов`язань з ремонту колесотокарного верстата моделі УББ 112/2К у передбачений умовами договору від 07.06.2018 року №Л/В-18583/НЮ строк відбулось у зв`язку із дією форс-мажорних обставин, термін дії яких з 19.10.2018 року по 09.01.2019 року та про які відповідач нібито повідомляв позивача.

Господарський суд першої інстанції вірно вказав на безпідставність тверджень відповідача щодо повідомлення позивача про дію форс-мажорних обставин, виходячи з наступного.

Так відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом пункту 10.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності Договором.

Відповідно п. 10.2. Договору, про виникнення обставин непереборної сили, які перешкоджають Стороні виконати належним чином свої обов`язки, вона зобов`язана повідомити іншу Сторону протягом 10-ти днів з дня їх виникнення і надати документ, що підтверджує їх існування. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє цю Сторону права надалі посилатись на їх існування.

Згідно п. 10.3. Договору, документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово-промислової палати України чи іншого уповноваженого органу.

Виходячи з моменту приймання-передачі колесотокарного верстата в ремонт на підставі акту від 02.07.2018 року №1, граничний строк для виконання відповідачем ремонту цього верстата згідно із п. 5.4. Договору становить 29.11.2018 року.

Відповідач вказує на те, що невиконання зобов`язання у передбачений умовами Договору строк відбулось внаслідок дії форс-мажорних обставин, які згідно із його твердженнями настали 19.10.2018 року.

Втім, в порушення договірних зобов`язань, відповідач протягом 10-ти днів з моменту виникнення таких форс-мажорних обставин не повідомив позивача в офіційному порядку про такі обставини і не надав документ, що підтверджує їх існування, що згідно із п. 10.2. Договору позбавляє його будь-яких правових підстав посилатись на існування таких форс-мажорних обставин.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта на те, що господарський суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, щодо того, що у розділі 10 договору від 07.06.2018 року №Л/В-18583/НЮ «Обставини непереборної сили» передбачено те, що домовленістю сторін погоджено та підтверджено підписами керівників Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності договором.

Зі змісту сертифікату Донецької торгово-промислової палати №1400-19-0166 слідує, що він виданий лише 18.04.2019 року на підставі звернення від 10.04.2019 року №860-01, що додатково підтверджує факт порушення відповідачем передбаченого п. 10.2. Договору строку надання позивачу документу на підтвердження існування і терміну дії обставин непереборної сили, які засвідчені цим документом.

Господарським судом першої інстанції надана вірна правова оцінка посиланням відповідача на лист від 20.10.2018 року №23тс/1576/1 на підставі якого він нібито повідомив позивача про виникнення 19.10.2018 року аварійної ситуації та призупинення у зв`язку із цим виконання замовлення за Договором, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилаючись на те, що лист з повідомленням було направлено на адресу начальника підрозділу "Служба вагонного господарства" філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" Мельничука В.Б., відповідачем, разом з тим, не вказано конкретної дати, адреси і способу направлення листа, доказів, на підтвердження такого направлення в офіційному порядку листа на адресу позивача матеріали справи не містять.

Місцевий господарський суд вірно вказав на те, що долучений до відзиву документ, який названий у додатках до відзиву як "підтвердження відправлення" (далі-документ) не може вважатися належним та допустимим доказом підтвердження факту надсилання листа від 20.10.2018 року №23тс/1576/1 на адресу позивача, оскільки умовами Договору, а саме розділом 16 визначено адреси і реквізити сторін для здійснення офіційного обміну кореспонденцією та, що такий документ не підтверджує факту надсилання відповідачем листа від 20.10.2018 року №23тс/1576/1 на вказану у розділі 16 Договору офіційну адресу позивача.

Також, у вказаному документі немає інформації про конкретний об`єкт відправлення; не підтверджено, що направлявся саме лист від 20.10.2018 року №23тс/1576/1; не вказано дати відправлення та зазначено лише дату і час написання; не підтверджено факту і дати вручення відправлення адресату.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта щодо того, що лист від 05.03.2019 року №23ст/234 не може бути допустимим доказом, оскільки на його думку встановлення обставин, що мали місце в роботі відповідача, є форс-мажорними та засвідчуються тільки відповідним органом, яким є торгово-промислова палата України.

Окрім іншого, позивач стверджує, що вказаний у документі заводський номер станка (УББ112/2К 01 1026) не відповідає ідентифікуючим даним переданого позивачем в ремонт згідно з умовами Договору колесотокарного верстата моделі УББ 112/2К, зав. №20, 2002 р.в.

Господарським судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги пояснення, які надав у судовому засіданні в ході розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача щодо зазначених у документі електронних адрес: ІНФОРМАЦІЯ_1 (от) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (кому) про те, що згідно із актом від 10.06.2019 року, а також роздруківкою (скріншотом) веб-сторінки електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 19.10.2018 року по 01.11.2018 року, жодних повідомлень від відповідача на адресу позивача, в тому числі і разом з листом від 20.10.2018 року №23тс/1576/1 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило та зроблено вірний висновок, що доводи позивача в цій частині належними та допустимими доказами не спростовані.

А у зв`язку із неповідомленням позивача у встановленому Договором порядку про наявність дії будь-яких форс-мажорних обставин та не наданням документу, що підтверджує їх існування, відповідач позбавлений права посилатись на ці обставини під час обґрунтування причин порушення договірних зобов`язань перед позивачем у спірних правовідносинах.

Також, місцевий господарський суд вірно вказав на безпідставність тверджень відповідача про наявність у спірних правовідносинах дії форс-мажорних обставин, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику .

За змістом пункту 10.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності Договором.

Згідно приписів ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань.

Обґрунтовуючи відсутність своєї вини у невиконанні договірних зобов`язань відповідач посилається зокрема на сертифікат Донецької торгово-промислової палати №1400-19-0166 від 18.04.2019 року, яким засвідчено таку форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили) як аварія.

Втім, зі змісту листа від 20.10.2018 року №23тс/1576/1 та наданих представником відповідача у судовому засіданні пояснень вбачається, що 19.10.2018 року при переміщенні вантажу електромостовим краном №550024 виникла аварійна ситуація, що спричинила обвалення вантажу, який переміщувався краном, на верстат, що спричинило зупинку даного обладнання.

А за таких обставин, не приймаються аргумети апелянта на те, що господарський суд першої інстанції не врахував, що причинно-наслідковий зв`язок було досліджено та встановлено Донецькою торгово-промисловою палатою України, яка видала відповідний сертифікат про форс-мажорні обставини та , що Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" своєчасно повідомило позивача про виникнення форс-мажорних обставин, які підтверджені у встановленому законом та договором порядку відповідним сертифікатом Донецької торгово-промислової палати.

Господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що аварійна ситуація відбулась виключно внаслідок діяльності самого відповідача, який відповідно до власного комерційного ризику виконував роботи з переміщення вантажу і відповідав за дотримання техніки безпеки, а тому є особисто відповідальним за результат таких робіт та, що вказане виключає правові підстави відносити таку аварійну ситуацію, яка є результатом господарської діяльності самого відповідача до надзвичайних, невідворотних і незалежних від сторін обставин, в розумінні п. 10.1. Договору, ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Також, господарським судом першої інстації вірно враховано правові висновки, викладені Вищим господарським судом України у постанові від 24.02.2016 року у справі №910/11401/14, де вказано на те, що настання певної події, яка обумовлена у договорі, як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили), автоматично не призводить до правових наслідків, таких як розірвання договору, звільнення від відповідальності, тощо; для настання цих наслідків має бути присутнім причинно-наслідковий зв`язок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобов`язання за договором; заінтересована сторона, що вимагає розірвання договору з цих підстав, має довести, що форс-мажорна обставина дійсно перешкоджає (перешкоджала) виконанню договору.

Аналогічна правова позиція, на яку обгрунтовано послався місцевий господарський суд, викладена також і у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 року у справі №905/1722/17, де вказано, що однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання; обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобов`язання.

Отже, господарський суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач посилаючись на дію форс-мажорних обставин, не обґрунтував належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами - аварією та неможливістю виконати договірні зобов`язання за Договором з ремонту переданого позивачем колесотокарного верстата у визначені строки, що свідчить про недоведеність відповідачем наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, та безпідставність його посилань на форс-мажорні обставини, як на підставу, що виключає його вину у невиконанні взятого на себе зобов`язання.

Так, відповідачем не обґрунтовано характер аварії та причини її виникнення; доказів на підтвердження того факту, що внаслідок цієї аварії відбулась зупинка саме обладнання, необхідного для виконання ремонту колесотокарного верстата Залізниці та що без такого обладнання була відсутня технічна можливість виконати такий ремонт, матеріали справи не містять; не доведено відсутність можливості виконати ремонт за рахунок іншого обладнання.

Вказане стверджує факт недоведеності відповідачем наявності причинно-наслідкового зв`язку та безпідставність його посилань на форс-мажорні обставини, як на підставу для звільнення його від відповідальності, яка є предметом спору у цій справі.

Колегія суддів враховує правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду у справі №913/225/17 від 17.04.2018 року.

Між тим, наявність такого причинно-наслідкового зв`язку спростовується відповідачем у листі від 05.03.2019 року №23ст/234, де зазначено, що всі виробничі потужності заводу впродовж чотирьох місяців другої половини 2018 року були задіяні для виконання іншого замовлення та, що саме ці обставини призвели до несвоєчасного виконання зобов`язань перед залізницею, в тому числі і за Договором від 07.06.2018 року №Л/В-18583/НЮ, що також стверджує той факт, що саме відповідачем підтверджено наявність виключно його вини у порушенні таких зобов`язань.

Окрім того, пунктом 7.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України та договору.

Згідно п. 7.3. Договору, за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості послуг.

За змістом частин 1, 4 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Частинами 2 і 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 ст. 549 ЦК України, частиною 6 ст. 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, господарським судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності; у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій та вірно наведено правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17.

А оскільки у передбачений Договором строк, тобто до 29.11.2018 року відповідач послуг з виконання ремонту не надав, позивач керуючись умовами. 7.3. Договору та нормами ч. 2 і 4 ст. 231 ГК України обгрунтовано просив стягнути з відповідача: пеню (0,1 %) нараховану на суму вартості послуг 3000000 грн. за період з 30.11.2018 по 30.01.2019 у розмірі 186 000 грн. та штраф (7%) нарахований на суму вартості послуг 3000000 у розмірі 210 000грн..

Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН» здійснений позивачем самостійний розрахунок пені та штрафу, колегія суддів зазначає, що розрахунок є арифметично вірним, а тому місцевий господарський суд вірно вказав на те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

А отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів факт порушення строків надання послуг Виконавцем по Договору №Л/В-18583/НЮ; вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу підлягають задоволенню та, що усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду першої інстанції доказів, які спростовують доводи позивача.

Колегія суддів враховує правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду у справі №913/225/17 від 17.04.2018 року.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову повністю, відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2019 року у справі №905/815/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.11.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Склярук