ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1012/19
м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів К.В. Богатиря, Л.О. Будішевської

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ „Лиманський бріз - Романюк Г.С. заступник директора;

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Домущі В.С.- за довіреністю;

від КП „УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ не з`явися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз

на рішення господарського суду Одеської області від 29 липня 2019 року

у справі №916/1012/19

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до

-Комунального підприємства Одеської міської ради „УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ;

-Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз

про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод шляхом виселення

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.

час і місце ухвалення рішення: 29.07.2019р. 11:22год., м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №16

повне рішення складено 31.07.2019р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 29.10.2019р., 31.10.2019р. оголошувались перерви згідно ст.216 ГПК України.

В судовому засіданні 01.11.2019р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

09.04.2019р. Департамент комунальної власності Одеської міської звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства „УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ, Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення №2 від 27.05.2010р., укладеного між Комунальним підприємством „Ланжерон та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз, усунення перешкод у користуванні шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз з нежилого приміщення загальною площею 16,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пляж „Ланжерон, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначає наступне:

-позивачем була проведена перевірка нежилого приміщення загальною площею 16,0 кв.м. та виявлено порушення з боку орендаря, а саме те, що договір оренди було укладено без проведення конкурсу; на адресу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не надходило жодних заяв зі сторони ТОВа „Лиманський бріз щодо бажання укласти договір оренди, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не було відомо, що об`єкт комунальної власності буде передано в оренду шляхом укладання спірного правочину.

- при укладанні Договору оренди нежилого приміщення №2 від 27.05.2010р. відповідачами було порушено процедуру передачі комунального майна в оренду, що вбачається з відсутністі погодження договору оренди з уповноваженим органом - Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

-Договір оренди нежилого приміщення №2 від 27.05.2010р. не відповідає типовій формі договору оренди, затвердженій рішенням Одеської міської ради від 25.12.2008р. №3781- V „Про затвердження примірного договору оренди нежилого приміщення (будівлі та споруди), що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, а саме: договір не містить реквізитів дати проведення конкурсу та протоколу засідання комісії з проведення конкурсів на право укладання договору оренди, що в свою чергу є грубим порушенням типової форми договору та законодавства.

06.05.2019р. КП „УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ до господарського суду Одеської області подало відзив на позовну заяву, в якому КП „УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ зазначає, що вимоги позивача, які викладені у позовній заяві, визнає в повному обсязі.

24.05.2019р. до господарського суду Одеської області від ТОВа „Лиманський бріз надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та просить суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на наступне:

- сторони спірного правочину дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди, скріпили його своїми підписами, що є моментом укладання договору, тому немає підстав для визнання договору оренди недійсним з тих підстав, що він був укладений не за типовою формою, оскільки зазначене не впливає на дійсність договору.

-відповідачі, які отримували плату за користування орендованим місцем, не звертались до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лимансьций бріз з пропозицією щодо приведення договору у відповість до вимог законодавства.

-недодержання форми договору не є підставою для визнання його недійсним, враховуючи, що сторонами за правочином, який був направлений на настання реальних наслідків - передання об`єкта оренди в користування та внесення орендної плати за договором, зміст правочину не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам держави та суспільства, а також його моральним засадам, представники сторін мали повний об`єм дієздатності на момент укладання правочину, а волевиявлення сторін було вільним.

03.06.2019р. до господарського суду Одеської області від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшла відповідь на відзив ТОВа „Лиманський бріз, в якій Департамент зазначає, що доводи ТОВа „Лиманський бріз є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Рішенням господарського Одеської області від 29.07.2019р. задоволено позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення №2 від 27.05.2010р., укладений між Комунальним підприємством „Ланжерон та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз.

Ухвалено усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз з нежилого приміщення загальною площею 16,0 кв.м.,.розташованого за адресою: м. Одеса, пляж „Ланжерон, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Стягнуто з Комунального підприємства „УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 960,50 грн. витрат по сплаті судового збору . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 1921,грн.. витрат по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. 11 , 12, 15, 16 , 202, 203, 204, 215,216, 236, 391, 509 ЦК України, ст.ст. 1,9 ЗУ Про оренду державного та комунального майна положення п. 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна та вмотивоване наступним:

- спірний Договір оренди нежилого приміщення №2 від 27.05.2010р. укладений з порушенням вимог ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" без погодження з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, що не було спростовано КП „Ланжерон та ТОВ „Лиманський бріз; у зв`язку з чим наявні правові підстави для визнання такого Договору оренди недійсним.

-приймаючи до уваги задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення №2 від 27.05.2010р., відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт повернення спірного майна на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, позовні вимоги в частині усунення перешкоди у користуванні шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз з нежилого приміщення загальною площею 16,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пляж „Ланжерон, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є обґрунтованими і правомірними, та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 391 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ ЛИМАНСЬКИЙ БРІЗ звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення від 29.07.2019р., постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності ОМР відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає наступне:

-немає підстав для визнання договору оренди недійсним з тих підстав, що він укладений не за типовою формою, зазначене не впливає на дійсність договору, оскільки сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди , скріпили його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

-Питання наявності підстав для визнання договору оренди недійсним пов`язується не з його укладенням, а з його вчиненням, а відтак і підстави для визнання його недійсним потрібно встановлювати протягом здійснення сторонами договору усіх дій, спрямованих не на укладення договору, а на його вчинення.

-на виконання умов договору КП ЛАНЖЕРОН передало у користування ТОВ ЛИМАНСЬКИЙ БРІЗ об`єкт оренди, тобто фактично виконало свої обов`язки за договором, а ТОВ ЛИМАНСЬКИЙ БРІЗ в свою чергу сумлінно сплачувало орендну плату та утримувало об`єкт оренди.

- Відповідно до умов договору зміна сторони за договором не є підставою для його розірвання або переукладання, а тому при створенні КП УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ та переходом до Департаменту комунальної власності повноважень з укладання договорів оренди дане підприємство повинно було запропонувати Орендарю укласти додаткову угоду до договору оренди, або переукласти його з метою приведення до вимог чинного законодавства. Натомість позивачем та КП УЗБЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ отримувалася орендна плата, не направлялося жодних листів на адресу ТОВ ЛИМАНСЬКИЙ БРІЗ щодо приведення існуючого договору до форми, передбаченої чинним законодавством.

- не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Дана позиція викладена також в Постанові Великої Палати від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

-дії позивача та КП УЗБЕРЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ, які продовжували отримувати плату за користування орендованим майном, не зверталися до відповідача з пропозицією щодо приведення договору у відповідність до вимог законодавства, а згодом пред`явили позов про визнання договору оренди (недійсним) неукладеним, суперечить їх попередній поведінці (отриманню плати за користування об`єктом оренди) і є недобросовісним.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Лиманський бріз.

17.09.2019р. від КП УЗБЕРЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ТОВ Лиманський бріз залишити без задоволення, а судове рішення без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, усі обставини, що мають значення для справи, встановлені, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи.

В обґрунтування своєї позиції КП УЗБЕРЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ зазначає наступне:

- керівництвом КП Ланжерон було порушено процедуру укладання договору оренди. Майно, яке згідно умов договору передано в оренду, є комунальним.

-порядок укладення договору оренди визначено ст. 9 ЗУ Про оренду державного та комунального майна .

- Рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 р. №313-VII Про утворення комунального підприємства Одеської міської ради Узбережжя Одеси шляхом злиття комунальних підприємств Гідропарк Лузанівка, Ланжерон, Узберіжжя, Прибрежно-експлуатаційне об`єднання Київського району КП Ланжерон було реорганізовано та призначено комісію з реорганізації комунальних підприємств Гідропарк Лузанівка, Ланжерон, Узберіжжя, Прибрежно-експлуатаційне об`єднання Київського району.

- У КП Узбережжя Одеси як правонаступника відсутня інформація та відповідні документи щодо дотримання даної процедури, відсутня інформація і щодо погодження передачі комунального майна в оренду Управлінням комунальної власності Одеської міської ради, повноваженням якого було таке погодження.

-Судом першої інстанції було встановлено , що спірний Договір оренди нежилого приміщення №2 від 27.05.2010р. укладений з порушенням вимог ст. 9 Закону України Про оренду державного та комунального майна без погодження з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради.

-договір оренди нежилого приміщення № 2 не відповідає типовій формі, яку затверджено рішенням Одеської міської ради №3781-У від 25.12.2008р. Про затвердження примірного договору оренди нежилого приміщення (будівлі, споруди), що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси.

Також у відзиві КП УЗБЕРЕРЕЖЖЯ ОДЕСИ заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника КП Узбережжя Одеси.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.10.2019р.

31.10.2019р. від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких позивач, з посиланням на норми ст. 142 Конституції України, ст. 60 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 327 ЦК України, ч. З ст. 137 ГК України зазначає наступне:

- Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). До такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів.

- на виконання зазначеної Постанови прийняте рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів.

-судами касаційних інстанцій вже встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах міста Одеси, за виключенням державної власності, колективної власності та особистої власності перейшов до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Такої правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїх ухвалах від 05.10.2011 р. (справа № 6-1468св10), від 09.07.2014 р.(справа № 6-3605св14), від 07.01.2016 р. (справа № 6-24753ск15) від 01.12.2016 р. (справа № 521/4073/15-ц, та Верховний суд у постанові від 22.04.2019 р. по справі № 522/31671/13-ц.

- у Департаменту комунальної власності Одеської міської ради наявні повноваження на звернення до суду. Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Одним із основних завдань Департаменту є організація претензійно- позовної роботи. У встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту. Одним із завдань Департаменту у сфері управління комунальною власністю проводити єдину політику управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси.

-при укладанні вказаного договору оренди відповідачами було порушено процедуру передачі комунального майна в оренду, що вбачається з відсутності погодження договору оренди з уповноваженим органом - Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. КП ЛАНЖЕРОН зобов`язано було при укладенні спірного договору погоджувати його із уповноваженим органом, а саме із Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (нині - Департамент) на підставі власного статуту та рішення Одеської міської ради від 09.11.2005 року № 4840-ІУ, що в свою чергу не було зроблено комунальним підприємством.

- спірний договір оренди не відповідає типовій формі договору оренди, про невідповідності спірного договору типовій формі зазначено позивачем в позовній заяві.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до господарського суду з позовом, Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив, крім іншого, усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ТОВ Лиманський бріз з нежитлового приміщення на користь територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, посилаючись на те, що орендоване ТОВ „Лиманський бріз майно є комунальною власністю.

Вказана вимога судом задоволена: ухвалено усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз з нежилого приміщення загальною площею 16,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пляж „Ланжерон, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

В оскаржуваному рішенні господарським судом встановлено, що спірне нерухоме майно знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради

Відповідно до ч.1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до ч.2 ст. 50 ГПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на заявлені Департаментом комунальної власності позовні вимоги, суд першої інстанції мав залучити до участі у справі Одеську міську раду, оскільки задоволення позовних вимог про зобов`язання усунути перешкоди шляхом виселення із спірного приміщення на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради безпосередньо впливає на права та інтереси Одеської міської ради, яка у спірних правовідносинах уособлює власника комунального майна, орендованого ТОВ Лиманський бріз.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, яке полягає в тому, що господарський суд прийняв рішення про права та інтереси Одеської міської ради, яку не було залучено до участі у розгляді справи.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється учасниками справи, відповідно до Положення Про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року №2752-УІ, Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради .

Відповідно до Статуту КП Ланжерон Підприємство створене відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку, із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи. Засновником Підприємства є Одеська міська рада. У своїй діяльності Підприємство керується цим Статутом, нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування і чинним законодавством України.

27.05.2010р. між Комунальним підприємством „Ланжерон та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лиманський бріз (Орендар) було укладено Договір оренди нежилого приміщення №2, за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 16,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пляж „Ланжерон (надалі об`єкт оренди) під здійснення діяльності громадського харчування, відповідно до п. 8.5. „Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси.

Відповідно до п. 1.2. Договору передача в оренду об`єкта, зазначеного у п. 1.1. цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарських кодексів України, Закону України „Про оренду державного та комунального майна.

В п. 1.3. Договору визначено, що термін дії договору з 27 травня 2010 року по 27 травня 2035 року.

Згідно до п. 2.1. Договору Орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, Методики розрахунку граничних розмірів плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 09.11.2005р. №4840-ІV, рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради.

Рішенням Одеської міської ради № 313-VII від 03.02.2016р. Про утворення комунального підприємства Одеської міської ради Узбережжя Одеси шляхом злиття комунальних підприємств Гідропарк Лузанівка, Ланжерон, Узберіжжя, Прибрежно-експлуатаційне об`єднання Київського району вирішено утворити комунальне підприємство Одеської міської ради Узбережжя Одеси шляхом злиття комунальних підприємств Гідропарк Лузанівка, Ланжерон, Узберіжжя, Прибрежно-експлуатаційне об`єднання Київського району та провести реорганізацію відповідних комунальних підприємств.

Позивач стверджує, що передане за договором нерухоме майно є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, які б свідчили про приналежність нежитлового приміщення площею 16 кв.м. до комунальної власності.

Натомість відповідна обставина щодо належності нежитлового приміщення площею 16 кв.м. на пляжі Ланжерон до комунальної власності територіальної громади м. Одеси визнається відповідачем. Зокрема підтвердженням цього слугує факт укладення відповідачем спірного договору оренди нежитлового приміщення, із змісту якого випливає, що орендоване майно є майно комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду викладеного, у суду апеляційної інстанції відсутні сумніви щодо достовірності обставини належності спірного нежитлового приміщення до комунальної власності та такі обставини в силу положень ч.1 ст.75 ГПК України не потребують доказування.

Відповідно до п. 5.2. Статуту КП Ланжерон майно Підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеса і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Департаментом комунальної власності Одеської міської ради визнається та обставина, що спірне нежиле приміщення, загальною площею 16 кв.м. станом на 2010 р. знаходилось у КП Ланжерон (правонаступником якого є КП Узбережжя Одеси) на праві господарського відання.

Відповідно до п. 5.7. Статуту КП Ланжерон основні фонди Підприємства не можуть бути предметом безкоштовного використання, застави, внеском до статутного фонду інших юридичних осіб, а також не можуть бути продані, передані або відчужені у будь-який спосіб без згоди Засновника. Надання в оренду та списання майна Підприємства здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно чинної станом на травень 2010 року редакції ст. 5 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду партнерам наукових парків; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Як вбачається із спірного договору оренди, площа нежитлового приміщення, що є предметом оренди, становить 16,0 кв.м., тобто не перевищує 200 кв.м. Таким чином узгодження передання в оренду цього нежитлового приміщення з органом, уповноваженим управляти комунальним майном (зазначеними в абз. 3 ст. 5 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна") не потрібне.

Частиною 1 ст. 7 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендодавець може оголосити конкурс на право оренди майна у порядку, встановленому ч. 7 ст. 9 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст.9 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" за наявності заяв про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу (за умови відсутності заяви господарського товариства, створеного членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу) або заяв про оренду нерухомого майна (за умови відсутності заяви бюджетної установи, організації) від двох або більше фізичних чи юридичних осіб орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах.

Поряд з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами надходження станом на 27.05.2010р. (день укладання договору оренди) декількох заяв про оренду спірного майна, що виключає обґрунтованість та підставність його тверджень про необхідність проведення конкурсу.

Згідно ч.4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Дослідивши умови Договору оренди нежитлового приміщення №2 від 27.05.2010р., колегія суддів встановила, що його зміст відповідає положенням типового договору наведеним позивачем у позовній заяві та типовому договору розміщеному на офіційному сайті Одеської міської ради, який є у вільному доступі, за винятком зазначення в п. 1.2, 2.1., 8.1. інформації щодо конкурсів на право укладання договору, реквізитів протоколів засідання комісії з проведення конкурсів, тощо.

Однак, як було встановлено вище, в даному випадку необхідність проведення конкурсу не була доведена позивачем, тому відсутність в договорі реквізитів документів конкурсу не може свідчити про його укладення з порушенням вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачем не доведено наявності обставин, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України щодо недійсності договору оренди, порушення процедури передачі спірного комунального майна в оренду, які б могли мати наслідком визнання такого договору недійсним.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції встановлена відсутність підстав для визнання договору недійсним, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог про виселення, адже ТОВ «Лиманський бріз» має наразі законні підстави для користування орендованим приміщенням відповідно до укладеного договору від 27.05.2010р..

Приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд неповно дослідив матеріали справи в їх сукупності, допустив порушення норм процесуального права, ухваливши рішення про права та інтереси особи не залученої до участі у справі, на підставі чого рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2019р. у справі №916/1012/19 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод шляхом виселення у зв`язку з їх недоведеністю.

Згідно ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору (за подання позовної заяви та апеляційної скарги) по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2019р. у справі №916/1012/19 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача.

Стягнути з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на користь ТОВ Лиманський бріз 2881грн. 50коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.286, 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.О. Будішевська