РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.10.2019Справа № 910/9266/19

За позовом Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (м. Київ)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (м. Київ)

Про стягнення 10.837,20 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Гаєвська Т.А.

від відповідача: Білоконь А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" про стягнення 10.837,20 грн., з яких: 9.682,59 грн. основного боргу, 777,58 грн. пені, 130,18 грн. 3% річних, 282,85 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № ТП-TSUK-09/2014 від 01.09.14. про надання телекомунікаційних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.19. відкрито провадження у справі № 910/9266/19 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки на подання надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

23.08.19. від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву.

12.09.19. позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.19. постановлено розгляд справи № 910/9266/19 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.10.19.; повідомлено сторін, що письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 01.10.19. включно.

В судовому засіданні 03.10.19. представники позивача та відповідача зазначили, що можливо закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.10.19., з огляду на що 03.10.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.10.19.

10.10.19. відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.19. залишено без розгляду та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" клопотання про долучення доказу та доданий до нього доказ (заяву свідка).

22.10.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 29.10.19.

В судовому засіданні 29.10.19. позивачем підтримано свої позовні вимоги. Відповідач проти позову заперечив та подав до матеріалів справи копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, який визначено в додатках до відзиву на позовну заяву, однак до останнього не було долучено.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 29.10.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.09.14. між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» (найменування змінено на Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № ТП-TSUK-09/2014 про надання телекомунікаційних послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого (пункти 2.1, 2.2) позивач надає Замовнику телекомунікаційні послуги (далі - Послуги), а Замовник сплачує вартість робіт з їх інсталяції та щомісячну плату за надані Послуги. Перелік, обсяг та кількість Послуг, їх вартість, технічні умови, показники якості і характеристики зазначаються в додатках до Договору, які є його невід`ємними частинами.

Між сторонами погоджено, підписано та скріплено печатками: додаток В «Опис Послуг, що надається Замовнику - організація комутації (кросування)», додаток Г «Опис Послуг, що надаються Замовнику - розміщення обладнання».

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 8.1 з моменту підписання обома сторонами і діє протягом одного року. У випадку продовження дії БЗП (Бланк замовлення послуг - документ, що заповнюється та підписується обома сторонами, відображає Послуги, які позивач надає Замовнику. У БЗП обов`язково зазначаються: вид Послуг, їх вартість, Початковий строк дії БЗП та інша обов`язкова для заповнення інформація).

Початковим строком дії БЗП, у відповідності до розділу 1 Договору є строк дії БЗП, що починається з дати початку надання послуг і діє протягом періоду, зазначеного у відповідному БЗП.

Дата початку надання послуг у відповідності до розділу 1 Договору - це дата, яка зазначена в Акті здачі-приймання та з якої починається оплата Замовником за надані Послуги.

Акт здачі-приймання у відповідності до розділу 1 Договору - це документ, який підписується обома сторонами після завершення успішного тестування Послуг, які позивач надаватиме відповідачу.

Якщо жодна сторона за два місяці до закінчення строку дії Договору письмово не заявить про своє бажання розірвати відносини за Договором, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах. У разі, якщо початковий строк дії будь-якої БЗП перевищує строк дії Договору, строк дії Договору вважається продовженим до завершення Початкового строку дії відповідного БЗП (п. 8.2.2 Договору).

Сторонами не заперечується, що строк дії Договору було автоматично пролонговано в тому числі на 2018 рік.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 9.682,59 грн по оплаті наданих послуг за жовтень, листопад, грудень 2018 року, а саме: 4480,00 грн за жовтень 2018 року, 4480,00 грн за листопад 2018 року, 772,59 грн за грудень 2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами до Договору було складено, підписано та скріплено печатками Бланк замовлення послуги надання Послуги організації комутації (кросування) № 5 від 24.02.17., відповідно до якого Датою початку надання Послуг є дата, зазначена в Акті здачі-приймання; Початковий строк дії Бланку Замовлення Послуг 6 місяців з дати початку надання Послуг. Відповідно до Акту здачі-приймання від 09.03.17. до Договору згідно БЗП № 5 успішні результати тестування підтверджено обома сторонами; дата готовності Послуги до експлуатації 09.03.17.

Між сторонами до Договору було складено, підписано та скріплено печатками Бланк замовлення послуги надання Послуги організації комутації (кросування) № 6 від 13.06.17., відповідно до якого Датою початку надання Послуг є 01.07.17.; Початковий строк дії Бланку Замовлення Послуг 1 місяць з дати початку надання Послуг.

Між сторонами до Договору було складено, підписано та скріплено печатками Бланк замовлення послуги надання Послуги організації на розміщення обладнання № 7 від 15.06.17., відповідно до якого Датою початку надання Послуг є 01.07.17.; Початковий строк дії Бланку Замовлення Послуг 6 місяців з дати початку надання Послуг.

Умовами пунктів 5.2, 5.5 Договору встановлено, що позивач виставляє Замовнику рахунок для сплати із зазначенням Суми за інсталяцію та суми за надані Послуги у Звітному періоді, в якому була здійснена Інсталяція. Позивач до 10 числа кожного місяця, наступного за Звітним періодом, направляє Замовнику два примірники Акту прийому-здачі виконаних робіт (документ, який підписується між сторонами після завершення Звітного періоду та відображає обсяг фактично наданих послуг за Договором), підписаних з боку позивача, рахунок та відповідну податкову накладну.

Звітний період, у відповідності до розділу 1 Договору - це період в один календарний місяць.

Позивач наголошує, що він направляв відповідачу і рахунки і акти прийому-здачі виконаних робіт.

Відповідач заперечує їх отримання.

За матеріалами судом встановлено наступне.

Позивачем подано три рахунки за телекомунікаційні послуги по Договору: від 31.10.18. № 10-18-TSU-C-UA, від 30.11.18. № 11-18-TSU-C-UA, від 31.12.18. № 12-18-TSU-C-UA без доказів їх направлення відповідачу.

Акти прийому-здачі виконаних робіт за спірний період в матеріалах справи відсутні, як і докази їх направлення позивачем відповідачу.

Претензію № МД-18-15480 від 20.12.18. направлено відповідачу рекомендованим повідомленням № 164 та вручено відповідачу 28.11.18. До претензії Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" було додано рахунок від 20.12.18. № 10-18-С-TSU-Р-UA на оплату пені та відсотків по ст. 625 ЦК України.

Претензію № МД-19-00876 від 24.01.19. направлено відповідачу рекомендованим повідомленням № 092 та вручено відповідачу 03.01.19. До претензії Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" було додано рахунок від 21.01.19. № 10-19-TSU-Р-UA на оплату відсотків по ст. 625 ЦК України.

В реєстрі відправки (арк. справи 45) вказано претензію 10-12/2018, яку до матеріалів справи подано не було.

З наданих позивачем реєстрів відправки (арк. справи 78-87) не вбачається які саме «листи-нагадування» та «рахунки-акти» направлялись відповідачу.

Разом з тим, щодо виникнення у відповідача обов`язку оплатити надані за Договором послуги, суд відзначає наступне.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.6 Договору Замовник зобов`язаний протягом 20 календарних днів починаючи з останнього дня Звітного періоду, сплатити виставлену в рахунку суму.

Замовник здійснює оплату за Інсталяцію та надані Послуги, вартість яких визначена у БЗП, у відповідності до Договору.

Таким чином, умовами Договору не встановлено настання обов`язку оплатити отримані послуги в залежності від виставлення чи не виставлення рахунку, направлення та підписання актів прийому-здачі виконаних робіт, направлення податкових накладних.

Отже ненадання заявником рахунку-фактури акту та податкової накладної не звільняє відповідача від його обов`язку оплатити отримані послуги

За своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати та ніяким чином не засвідчує обсяг поставленої продукції.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої особи, що вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 вказаного нормативно-правового акту, яка передбачає, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

При цьому платіжні реквізити позивача зазначені розділі 11 Договору, а вартість послуг узгоджена БЗП № 5, № 6, № 7.

Крім вказаного, за умови неотримання послуг, відповідач, керуючись пунктами 4.2.1, 4.2.4 Договору не позбавлений був права вимагати надання Послуг відповідно до умов Договору та додатків до нього та відмовитись від Послуг за Договором після закінчення Початкового строку дії відповідного БЗП.

Доказів вчинення вказаного відповідачем не подано.

Натомість листом від 26.11.18. відповідач зобов`язався позивачу оплатити рахунок № 10-18-TSU-C-UA по Договору на суму 4.480,00 грн.

Вказане спростовує доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві, про те, що строк оплати не настав у зв`язку з не виставленням позивачем рахунків на оплату та не направленням актів прийому-здачі виконаних робіт та податкових накладних.

Не приймаються судом посилання відповідача на витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, постанову слідчого, виходячи з наступного.

Досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (п. 5 ч. 3 ст. 3 КПУ України).

Доказів закінчення досудового розслідування матеріали справи не містять, з огляду на що в суду відсутні підстави вважати доведеними факти та обставини неотримання відповідачем послуг за Договором.

Строк оплати з врахуванням пункту 5.6 Договору настав:

- за жовтень 2018 року 19.11.18. включно;

- за листопад 2018 року 19.12.18. включно;

- за грудень 2018 року 19.01.19. включно.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не сплачено позивачу 9.682,59 грн заборгованості за надані послуги за Договором за жовтень-грудень 2018 року, а строк оплати таких послуг на означену суму є таким, що настав, судом встановлено, що, на противагу твердженням відповідача, позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 9.682,59 грн.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 9.682,59 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 130,18 грн. 3% річних, 282,85 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

При здійсненні перерахунку судом також враховано наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.19. у справі № 910/5625/18, від 13.02.19. у справі № 924/312/18, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.19. у справі № 905/600/18.

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 130,18 грн 3% річних та 174,83 грн інфляційних втрат. Інфляційні втрати в сумі 108,02 грн нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 777,58 грн пені, суд відзначає викладене далі.

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що у разі, якщо рахунок не був сплачений Замовником у встановлений в п. 5.6 Договору строк, позивач має право нарахувати замовнику пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, яка діє на день виникнення заборгованості або на день її погашення, за кожний день прострочення.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позивачем її розраховано вірно, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 777,58 грн.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, б. 27А; ідентифікаційний код 34726705) на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15; ідентифікаційний код 14333937) 9.682 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн 59 коп. основного боргу, 777 (сімсот сімдесят сім) грн. 58 коп. пені, 130 (сто тридцять) грн 18 коп. 3% річних, 174 (сто сімдесят чотири) грн 83 коп. інфляційних втрат, 1.901 (одну тисячу дев`ятсот одну) грн 92 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 31.10.19.

Суддя Т.М. Ващенко