ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/491/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури - Озерової О.Д. за посвідченням № 035121 від 13.08.2015;

від відповідача - Літкової Л. В. особисто, адвоката Щукіної Н.О. за посвідченням та свідоцтвом № 001425 від 31.08.2018 та ордером серії МК № 131912 від 05.04.2019р.,

/позивач повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином (див. - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 29.08.2019), надіслав електронною поштою клопотання про слухання справи без його представника/,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Літкової Людмили Вікторівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2019, прийняте суддею Ржепецьким В.О. об 11.34 у м. Миколаєві, повний текст якого складено 27.06.2019,

у справі №915/491/19

за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Літкової Людмили Вікторівни

про повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Перший заступник прокурора Миколаївської області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до Фізичної особи-підприємця /далі- ФОП/ Літкової Людмили Вікторівни про повернення Миколаївській міській раді земельної ділянки площею 1352 кв.м нормативною грошовою оцінкою 970 678,66 грн. з кадастровим номером :01:041:0005 по вул. Будівельників ріг пр. Богоявленського (Жовтневого) у м. Миколаєві у придатному для використання стані шляхом демонтажу споруд. Крім того, прокурор просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги з посиланням на норми ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 324, 626, ч. 2 ст. 792, ч. 1 ст 1212 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 13, 31 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі", ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мотивовано тим, що договір оренди землі № 2889 від 15.12.2004, укладений між сторонами, припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, при цьому земельна ділянка на даний час використовується підприємцем під розміщення автостоянки без належних правових підстав, що позбавляє власника спірної земельної ділянки - Миколаївську міську раду можливості користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2019 позов задоволено з огляду на припинення дії договору оренди та використання відповідачем спірної земельної ділянки без належних правових підстав та зобов`язано ФОП Літкову Людмилу Вікторівну повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 1352 кв.м нормативною грошовою оцінкою 970 678,66 грн з кадастровим номером :01:041:0005 по вул. Будівельників ріг пр. Богоявленського (Жовтневого) у місті Миколаєві у придатному для використання стані шляхом демонтажу споруд та стягнуто на користь прокуратури Миколаївської області 14 560,18 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи

Зокрема скаржник вважає, що у першого заступника прокурора області відсутні підстави для звернення до суду із відповідним позовом для захисту інтересів держави в особі Миколаївської міської ради у спірних правовідносинах., про що він зазначав у суді першої інстанції, та зазначає, що прокурор, який забезпечував участь у даній справі, в порушення вимог ст. 61 ГПК України не надав доказів наявності повноважень на ведення справи в суді.

Також на думку скаржника місцевий господарський суд не надав оцінки тому факту, що орендар є добросовісним користувачем земельної ділянки і не застосував норми матеріального права, які застосовуються до земельних правовідносин при вирішенні питань поновлення договору оренди землі комунальної власності громад, а саме ст.ст. 764, 777 ЦК України та ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

09.09.2019 до канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшло клопотання про витребування доказів, в якому останній просив витребувати у Миколаївської міської ради рішення про відмову позивачу в поновлені договору оренди землі від 15.12.2004 та підтвердження відправлення орендарю повідомлення про відмову в поновленні цього договору оренди землі, а у Прокуратури Миколаївської області докази наявності виявлених прокуратурою підстав для застосування представництва та повноважень прокурора у даній справі де зазначена шкода, яка заподіяна державі відповідачем. Відповідне клопотання скаржника колегією суддів відхилене як необґрунтоване, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, зазначені докази фізично не існують.

Також, 11.09.2019 скаржник звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: повідомлень Державної фіскальної служби від 04.05.2018 № 6751/10/14-29-17-22, від 02.092019р. № 392/1/14/-29-17-43 та роздруківки з електронного кабінету платника податків з податку «орендна плата з фізичних осіб» від 06.09.2019, яке колегія суддів в судовому засідання від 24.10.2019 також не задоволено на підставі ч.3 ст.269 ГПК України, оскільки заявник не довів неможливості надання представлених доказів суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Перший заступник прокурора області надав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи скаржника та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Миколаївська міська рада проти задоволення апеляційної скарги заперечує та в повному обсязі підтримує позицію прокуратури в даній справі, заявила клопотання про слухання справи без її представника, яке колегією задоволено.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши представників скаржника та прокуратуру у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з п. п. 36, 36.4 рішення Миколаївської міської ради №24/15 від 27.10.2004 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо укладання договору оренди земельної ділянки загальною площею 1352 кв.м під проїздами, проходами за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, залишено її в землях змішаного використання (землі транспорту та комерційного використання), для розміщення та обслуговування автостоянки по вул. Будівельників ріг пр. Жовтневого; надано ФОП Літковій Людмилі Вікторівні в оренду на 10 років земельну ділянку площею 1352 кв.м для розміщення та обслуговування автостоянки по вул. Будівельників ріг пр . Жовтневого .

15 грудня 2004 року між Миколаївською міською радою та ФОП Літковою Людмилою Вікторівною укладено договір оренди землі (надалі - Договір), за умовами якого Миколаївська міська рада надає, а підприємець приймає в оренду земельну ділянку для розміщення та обслуговування автостоянки по вул. Будівельників ріг пр . Жовтневого (п.1.1.).

Вказаний Договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що 24.01.2005 у Державному реєстрі земель вчинено запис №42.

Відповідно до п.2.1 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1352 кв.м без права передачі її в суборенду. Земельна ділянка вільна від споруд.

За умовами п.3.1 Договору строк дії договору протягом 10 років з дати прийняття рішення. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що у разі закінчення терміну оренди, припинення або розірвання договору оренди, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він її одержав в оренду.

У разі не продовження строку оренди земельної ділянки, відповідно до підпункту "л" пункту 9.4 Договору, орендар зобов`язаний демонтувати споруди та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням.

Маючи намір на поновлення договору ФОП Літкова Л.В. звернулась до Миколаївської міської ради з відповідним листом-повідомленням від 11.09.2014.

Листом від 31.10.2014 №10263/02.02.01-19/03/04 Миколаївською міською радою повідомлено ФОП Літкову Л.В. , що питання продовження строку оренди договору вирішуватиметься після сплати у двадцятиденний термін заборгованості з орендної плати. Також підприємця проінформовано, що у разі несплати коштів остання повинна звільнити земельну ділянку від споруд, привести її у належний стан та повернути Миколаївській міській раді за актом приймання-передачі.

За інформацією виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 07.02.2019 №1022/020201-06/14/19 заборгованість з орендної плати підприємцем сплачена у грудні 2014 року, тобто з порушенням встановленого строку.

При цьому ФОП Літковій Л.В. повідомлено про необхідність звернення з клопотанням щодо продовження строку дії договору безпосередньо до центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Таким чином, відповідно до умов п.3.1 договору термін його дії сплинув 27.10.2014 та більше не продовжувався.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір оренди землі від 15.12.2004 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, а земельна ділянка продовжує використовуватись підприємцем під розміщення автостоянки без належних правових підстав, що позбавляє власника спірної земельної ділянки - Миколаївську міську раду можливості користуватися і розпоряджатися своєю власністю, однак останньою не вжито заходив до усунення вищевказаних порушень, прокурор звернувся до суду із відповідним позовом про повернення спірної земельної ділянки позивачу.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми), але в будь-якому випадку укладання відповідної додаткової угоди є обов`язковим.

Відповідно до по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар звернувся з заявою про продовження строку дії договору за ч.ч.1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" за переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, по -перше, за межами встановленого договором строку, по -друге, при наявності заборгованості, що свідчить про належне виконання обов`язків за умовами договору, отже за відмови орендодавця в поновленні договору і не звернення ФОП Літкової Л. В . до суду з відповідною вимогою щодо додаткової угоди, вона втратила переважне право на поновлення договору оренди землі, внаслідок чого він припинив свою дію.

Означене спростовує доводи скаржника про те, що місцевий господарський суд не правомірно не застосував до спірних правовідносин ч.ч.1-5 Закону України «Про оренду землі», які застосовуються у земельних правовідносинах при вирішення питань поновлення договору оренди. Безпідставним є і посилання скаржника на норми ст.ст. 764,777 ЦК України, оскільки вони не регулюють правовідносини з оренди землі.

Крім того, матеріали справи не містять і доказів укладення додаткової угоди до договору оренди землі про поновлення його дії на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що свідчить про те, що договір оренди землі від 15.12.2004 припинив свою дію 27.10.2014, у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, а спірна земельна ділянка використовується відповідачем без достатньої правової підстави.

Разом з тим, за приписами статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належать, зокрема розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Спірна земельна ділянка розташована на території міста, а отже відноситься до земельної комунальної власності і її власником є Миколаївська міська рада.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та той факт, що договір оренди землі від 15.12.2004 припинив свою дію, а відповідач продовжує використовувати спірну земельну ділянку, власником якої є Миколаївська міська рада, без належних правових підстав, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог прокурора та необхідність повернення відповідачем земельної ділянки площею 1352 кв.м нормативною грошовою оцінкою 970678,66 грн. з кадастровим номером :01:041:0005 по вул . Будівельників ріг пр. Богоявленського (Жовтневого ) у місті Миколаєві - Миколаївській міській раді.

При цьому, аргументи скаржника про те, що у першого заступника прокурора області відсутні підстави для до суду із відповідним позовом для захисту інтересів держави в особі Миколаївської міської ради у спірних правовідносинах, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави (наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою) у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Прокурор заявив позов до відповідача і на виконання абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону у тексті позовної заяви обґрунтував підстави для представництва інтересів держави в особі Миколаївської міської ради у спірних правовідносин, які місцевим господарським були прийняті, враховуючи, що Господарський суд Одеської області постановив ухвалу від 18.03.2019, якою відкрив провадження у справі. Мотивував ухвалу тим, що подана прокурором позовна заява відповідає вимогам статей 53 ГПК України. Жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.

Отже питання щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів Миколаївської міської ради було вирішено місцевим господарським судом на стадії підготовчого засідання, а тому повернення до вирішення цього питання на стадії апеляційного провадження є процесуально неможливим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду вiд 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Крім того, не обґрунтованими є твердження скаржника про те, що прокурор, який забезпечував участь у даній справі - Григорян Е .Р. в порушення вимог ст. 61 ГПК України не надав доказів наявності повноважень на ведення справи в суді, оскільки повноваження Григорян Е.Р. на представництво інтересів в суді у зазначеній справі підтверджено службовим посвідченням, що відповідає вимога ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 «Положення про службове посвідчення працівника прокуратури України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2012р. № 386, згідно якого службове посвідчення працівника прокуратури України є документом, який засвідчує належність посадової особи до системи органів прокуратури та підтверджує її повноваження, визначені Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» та іншими законодавчими актами.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2019 у справі підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2019р. у справі №915/491/19 - залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Літкової Людмили Вікторівни - без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.11.2019 у зв`язку з перебуванням судді - члена колегії Діброви Г.І. у відрядженні в період з 27 по 31.10.2019.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя Г.І. Діброва

Суддя С.І. Колоколов