ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2019 р. Справа № 911/1132/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Петренко А. А.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Косякевич С. О. (ліквідатор ухвала Господарського суду Київської області від 27.11.2018 р. у справі № 911/2548/17);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агробонус Схід, смт Ворзель

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ел Ві Джус Крафт-Умань, с. Велика Олександрівка, Бориспільський район

про стягнення 130 000, 00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ „Агробонус Схід звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ТОВ „Ел Ві Джус Крафт-Умань про стягнення 130 000, 00 грн основної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного повернення у повному обсязі фінансової допомоги (позики) згідно з договорами позики.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.05.2019 р. відкрито провадження у справі № 911/1132/19 за позовом ТОВ „Агробонус Схід до ТОВ „Ел Ві Джус Крафт-Умань про стягнення 130 000, 00 грн, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження і призначено її розгляд у судовому засіданні із викликом та за участю представників учасників справи на 29.05.2019 р.

29.05.2019 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 19.06.2019 р. Крім того, даною ухвалою суду витребувано у ТОВ „Ел Ві Джус Крафт-Умань договір надання фінансової допомоги від № 21.01.14 від 21.01.2014 р., договір займу № 24/02/15 від 24.02.2015 р.

19.06.2019 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 24.07.2019 р. Крім того, даною ухвалою суду повторно витребувано у ТОВ „Ел Ві Джус Крафт-Умань договір надання фінансової допомоги від № 21.01.14 від 21.01.2014 р., договір займу № 24/02/15 від 24.02.2015 р.

24.07.2019 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 07.08.2019 р. Крім того, даною ухвалою суду витребувано у ТОВ „Ел Ві Джус Крафт-Умань договір надання фінансової допомоги від № 21.01.14 від 21.01.2014 р., договір займу № 24/02/15 від 24.02.2015 р.

07.08.2019 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 04.09.2019 р. Крім того, даною ухвалою суду витребувано у ТОВ „Ел Ві Джус Крафт-Умань договір надання фінансової допомоги від № 21.01.14 від 21.01.2014 р., договір займу № 24/02/15 від 24.02.2015 р.

04.09.2019 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву та інші заяви по суті спору не надав. Обов`язок по повідомленню відповідача про час та місце судового засідання судом виконано, так як усі процесуальні документи по справі були направлені відповідачу за його адресою реєстрації місцезнаходження: АДРЕСА_1 шлях АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та за всіма іншими адресами, що вказані у позовній заяві і містяться у матеріалах справи. Про зміну адреси місцезнаходження відповідач позивача і суд не повідомляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

УСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, а саме згідно з випискою з банківського рахунку позивача за період з 17.01.2015 р. по 31.12.2016 р. позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 5 478 400, 00 грн із призначенням платежів: „Надання фінансової допомоги з обов?язковим поверненням згідно дог № 21.01.14 від 21.01.2014 р. без ПДВ та : „Надання фінансової допомоги з обов?язковим поверненням згідно договору займу № 24/02/15 від 24.02.15 без ПДВ.

18.04.2019 р. позивач звернувся до відповідача із претензією № 34-0304/99 від 05.04.2019 р. щодо погашення заборгованості, у якій вимагав від останнього в десятиденний строк провести розрахунок за наявною заборгованістю по неповернутій фінансовій допомозі у розмірі 10 491 300, 00 грн. Факт направлення позивачем вимоги відповідачу підтверджується фіскальним чеком № 0034 від 18.04.2019 р. про відправлення рекомендованого листа, наявним у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь 130 000, 00 грн основної заборгованості за договорами позики.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із позикою грошових коштів здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

2. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

3. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього ж кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували факти укладення між позивачем та відповідачем будь-яких договорів позики, факти виникнення між позивачем та відповідачем взаємних прав та обов`язків щодо надання позики, факти виникнення відносин щодо надання позики за відповідними договорами і відповідно виникнення у відповідача обов`язків щодо повернення позики, досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо встановлення строку повернення позики, тощо.

Докази, додані позивачем до позовної заяви та надані ним у процесі розгляду справи, на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договорів позики, виникнення між позивачем та відповідачем взаємних прав та обов`язків щодо надання позики, виникнення відносин щодо надання позики за відповідними договорами і відповідно виникнення у відповідача обов`язків щодо повернення позики, досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо встановлення строку повернення позики, а саме виписка з банківського рахунку позивача за період з 17.01.2015 р. по 31.12.2016 р. не є належними та достатніми доказами, що підтверджують вищевказані обставини.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що як було встановлено судом у процесу розгляду справи, недоведеними є з боку позивача факти укладення між позивачем та відповідачем будь-яких договорів позики, факти виникнення між позивачем та відповідачем взаємних прав та обов`язків щодо надання позики, факти виникнення відносин щодо надання позики за відповідними договорами, факти досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо встановлення строку повернення позики, то у відповідача не виникав та відсутній обов`язок щодо повернення позики у спірних відносинах, і позивачем у процесу розгляду справи не було надано суду жодних належних та допустимих доказів виникнення такого обов`язку відповідача з інших підстав, а тому відповідно позовна вимога позивача до відповідача про 130 000, 00 грн основної заборгованості за договорами позики, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано

16 жовтня 2019 р.