ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.10.2019 Справа № 905/1597/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., в судовому засіданні розглядається справа

за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь, Донецька область,

до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», м. Маріуполь, Донецька область,

про стягнення заборгованості у розмірі 49 798,22 грн., у тому числі: 21 541,46 грн. за основним зобов`язанням, 1 786,68 грн. 3% річних, 18 572,68 грн. пені, 7 897,26 грн. інфляції,-

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» про стягнення заборгованості у розмірі 49 798,22 грн., у тому числі: 21 541,46 грн. за основним зобов`язанням, 1 786,82 грн. 3% річних, 18 572,68 грн. пені, 7 897,26 грн. інфляції.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на недобросовісне невиконання відповідачем умов Договору на послуги з централізованого водопостачання №010 від 30 березня 2016 року, що призвело до утворення заборгованості та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

11 жовтня 2019 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо періоду нарахування пені та клопотання про подальший розгляд справи без участі представника позивача.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення позивачеві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачеві.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази направлення на юридичну адресу та отримання процесуальних документів відповідачем по справі №905/1597/19, а також враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду справи, суд робить висновок про належне виконання обов`язку повідомити відповідача про час та місце розгляду зазначеної справи та зазначає, що незабезпечення відповідачем умов для участі останнього у судових засіданнях не може перешкоджати захисту прав третіх осіб у суді.

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та відповідачем не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.202 ГПК України без явки сторін за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх пі дтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2016 року між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (далі Виробник) та Приватним акціонерним товариством «Харцизький трубний завод» (далі Споживач) укладений Договір на послуги з централізованого водопостачання за № 010 (далі Договір), за змістом п. 1.1. якого Виробник, із закріплених водних об`єктів, проводить набір технічної води і передає її споживачеві в обсягах згідно з помісячним графіком, викладеним у п. 2.3. Договору, в межах наявного у Споживача дозволу на спеціальне водокористування та технічних можливостей Виробника, а споживач здійснює оплату отриманих послуг на умовах цього Договору.

Обсяг надання послуг визначений у п. 2.3. Договору та становить:

- травень: 6 000, 00 метрів кубічних;

- червень: 6 000, 00 метрів кубічних;

- липень: 6 000, 00 метрів кубічних;

- серпень: 10 000, 00 метрів кубічних;

- вересень: 10 000, 00 метрів кубічних;

- жовтень: 6 000, 00 метрів кубічних;

що загалом складає 44 000, 00 метрів кубічних.

Відповідно до п.п. 5.1.-5.2. Договору Споживач оплачує Виробникові послуги з водопостачання за тарифами, які встановлені відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. Тарифи на момент складання Договору складають 1, 89 грн. за 1 кубічний метр. Орієнтовна сума Договору на дату його укладення становить 99 782, 00 грн. разом з ПДВ 16 632, 00 грн.

Остаточний розрахунок за надані послуги за минулий місяць Споживач здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акту в одержанні води платіжним дорученням, з урахуванням поточних оплат, у термін до 1-го числа місяця наступного за звітним. (п. 5.5. Договору)

Згідно з п. 6.4. Договору виробник зобов`язаний забезпечити надання послуг водопостачання відповідно до умов цього Договору, при цьому дотримання графіка поставки води обов`язково за умови своєчасної оплати Споживачем послуг водопостачання.

Споживач у свою чергу зобов`язується своєчасно вносити плату за послуги водопостачання. (п. 6.6. Договору)

П. 7.2. Договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати послуг водопостачання Споживач зобов`язаний сплатити Виробнику пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який оплачується пеня.

Крім того, відповідно до п. 7.3. Договору Споживач, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Цей Договір набуває чинності при досягнення сторонами угоди з усіх істотних умов і діє до 31 грудня 2016 року. Сторонами погоджено, що всі умови даного Договору поширюють свою дію на відносини, які склались між сторонами з 1 січня 2016 року.

Договір та Додаткові Угоди до нього складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

В матеріалах справи наявні складені та підписані між сторонами Акти про надання послуг з водопостачання від 31 серпня 2016 року на суму у розмірі 2 268, 00 грн., від 30 вересня 2016 року на суму у розмірі 13 744, 08 грн. та від 31 жовтня 2016 року на суму у розмірі 5 529, 38 грн.

Крім того, між сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року, згідно якого вбачається наявна заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 21 541, 46 грн. Акт звірки складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані із наданням послуг. За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином здійснював свої зобов`язання за договором, оплату послуг за Договором не здійснив, у зв`язку з чим позивач правомірно вимагає стягнути з відповідача заборгованість за несплачену вартість наданих ним послуг.

Після перевірки судом наданих до матеріалів справи доказів, суд зазначає, що позивач належними доказами довів суму заборгованості у розмірі 21 541, 46 грн., підтвердивши невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати зазначеної суми належними доказами. Відповідач не спростував в цій частині вимоги позивача, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості правомірними.

Крім основної заборгованості позивач просив суд стягнути пеню у розмірі 18 572, 82 грн., 3% річних у розмірі 1 786,68 грн. 7 897,26 грн. інфляційних нарахувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов`язань у відносинах суб`єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Строки розрахунків між сторонами визначені п.п. 5.4 та 5.5 договору. Проте, враховуючи приписи ст. 14 ГПК України, якими встановлені вимоги щодо реалізації сторонами та застосування судом принципу диспозитивності, позивач заявив позовні вимоги в межах п. 5.5 договору, яким встановлено, що споживач самостійно на підставі підписаного сторонами акту здійснює платежі у термін до 1-го числа місяця наступного за звітним.

П. 7.2. Договору сторонами встановлено, що у разі несвоєчасної оплати послуг водопостачання Споживач зобов`язаний сплатити Виробнику пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

В матеріалах справи наявний розрахунок пені, згідно якого за зобов`язаннями за серпень місяць позивачем нараховано 2 021, 01 грн. у період з 1 вересня 2016 року по 11 липня 2019 року, за вересень місяць 2016 року - 11 902, 75 грн. у період з 1 жовтня 2016 року по 11 липня 2019 року та за жовтень місяць 4 648, 92 грн. у період з 1 листопада 2016 року по 11 липня 2019 року. Стосовно строку нарахування пені позивачем зазначено, що п. 7.2. Договору встановлено строк нарахування пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Позивач стверджує, що умовами Договору визначено, що пеня нараховується протягом усього періоду існування заборгованості. З огляду на те, що станом на дату подання позову відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, позивач, згідно з умовами п. 7.2. Договору, нарахував пеню за увесь час невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Крім того, на думку позивача, штрафні санкції слід нараховувати з першого числа місяця, наступного за звітним, адже п. 5.5. Договору передбачено, що оплата повинна виконуватися у термін до першого числа місяця, наступного за звітним. В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Стосовно строку нарахування пені суд зазначає, що нарахування пені у відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Проте, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України строку, за який нараховуються штрафні санкції, оскільки за змістом ч. 3 ст. 543 ЦК України загальні вимоги для нарахування пені це її обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, встановлений договором порядок нарахування пені є ідентичним порядку, передбаченому ст.543 ЦК України, та він не встановлює особливостей, передбачених ст. 232 ГК України. Отже, сторони не погодили інший ніж передбачений ст. 543 ЦК України та ст. 232 ГК України порядок нарахування пені. Така позиція суду узгоджується с усталеною судовою практикою, яка викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку п. 7.2. Договору лише дублює контекстний зміст ст. 543 ЦК України та жодним чином не встановлює будь-якого іншого строку нарахування пені, окрім встановленого Законом.

Суд також зауважує щодо позиції позивача стосовно початку нарахування пені з огляду на наступне. За змістом ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. (ст. 253 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд погоджується, що у п. 1.9 зазначеної вище Постанови Пленуму дійсно визначено, що у випадках, коли у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну.

Проте, згідно з позицією Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17, у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15 та від 08.10.2018 у справі № 927/490/18) прийменник "до" з календарною датою вживається для позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь включно.

Керуючись ч.4 ст. 236 ГПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд дійшов висновку, що у даному випадку пеню та інші штрафні санкції слід нараховувати з наступного дня після першого числа місяця, наступного за звітним, окрім випадків, коли цей день припадає на вихідний.

Отже, у даному випадку за Актом від 31 серпня 2016 року початком перебігу строку нарахування пені є період з 2 вересня 2016 року по 1 березня 2017 року, за Актом від 30 вересня 2016 року з 3 жовтня 2016 року (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України) по 2 квітня 2017 року, за Актом від 31 жовтня 2016 року з 2 листопада 2016 року по 1 травня 2017 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та враховуючи висновок щодо початку перебігу строків, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення пені частково у розмірі 3 018, 65 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 786, 68 грн. та 7 897, 26 грн. інфляційних втрат.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд, врахувавши висновки про початок перебігу строків, в які відбулося порушення,задовольняє вимоги щодо стягнення 3 % річних в сумі 1 783, 51 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що розмір інфляції за визначений позивачем період, але з урахуванням початку перебігу строку порушення, встановленого вище судом, складає 7 726, 58 грн., а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» про стягнення заборгованості у розмірі 49 798,22 грн., у тому числі: 21 541,46 грн. за основним зобов`язанням, 1 786,68 грн. 3% річних, 18 572,68 грн. пеня, 7 897,26 грн. інфляції задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Ілліча, будинок 54, корпус 4, ) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця К. Лібкнехта, будинок 177А, ) суму заборгованості у розмірі 34 091, 11 грн., з яких: 21 541, 46 грн. сума боргу за основним зобов`язанням, 3 018,65 грн. - пеня, 1 783, 51 грн. 3% річних, 7 726, 58 грн. - інфляція, судовий збір у розмірі 1 314, 28 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 28.10.2019р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).