РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2019Справа № 910/10120/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс"

до акціонерного товариства "К.Енерго"

про стягнення 215 998,53 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Вентус Ресурс" до публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 215 998,53 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № 822-16 про закупівлю товарів від 09.06.2016р. належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 05.08.2019 року направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №018 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.08.2019 року, а саме: 85612, Донецька область, місто Курахове, вул. Енергетиків, буд.34.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва отримана відповідачем 13.08.2019 року.

29.08.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Також, подав клопотання про передачу справи №910/10120/19 на розгляд за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача до господарського суду Донецької області.

В позовній заяві в обґрунтування подання позову до господарського суду міста Києва позивачем зазначено, що місце виконання умов договору визначено додатком 1 та додатком 3 договору №822-16 від 09.06.2016 року - автозаправні станції розташовані на території міста Києва.

Відповідно до ч.1 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч.5 статті 29 ГПК України).

Тобто, нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов вибрати між господарськими судами, яким підсудна справа.

Відповідно до ч. 1 статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Частиною 2 статті 532 ЦК України згідно з якою зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.5.2 договору №822-16 від 09.06.2016 року місце поставки товару - ГЗС постачальника, які здійснюють обслуговування (заправлення) автотранспорту ПАТ «Київенерго» за смарт-картками (додаток 1 до цього договору).

Згідно з п.5.4 договору, постачальник зобов`язується передати товар, передбачений цим договором, у власність покупця на умовах EXW (Інкотермс 2000) за адресами газозаправних станцій зазначеними в додатку 1 до цього договору, згідно з переліком транспортних засобів ПАТ «Київенерго», заправлення яких здійснюється за смарт-картками (додаток 2 до договору). Отримувач товару від покупця - СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго».

EXW (Інкотермс 2000) тобто Франко завод (…назва місця), означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо).

Додаток №1 до договору передбачає мережу заправних комплексів ТОВ «Вєнтус Ресурс» (постачальник) у м. Києві, які здійснюють обслуговування заправлення) автотранспорту ПАТ «Київенерго» за смарт-картками.

Також, в додатку 3 до договору №822-16 від 09.06.2016 року визначено місця розташування автотранспорту замовника та місця розташування ГЗС. З яких вбачається, що вони розташовані у м. Києві.

Таким чином, відповідно до додатків до договору 1 та 3 до договору №822-16 від 09.06.2016 року, Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2000 року, ст.. 532 ЦК України сторонами в договорі про закупівлю товару було визначено місце виконання даного договору, а саме: м. Київ.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що виконання договору здійснювалось у місті Києві, суд вважає, що відповідно до п. 5 статті 29 ГПК України, даний спір підсудний Господарському суду м. Києва.

В обґрунтування клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін відповідач зазначив, що на його думку для повного та об`єктивного розгляду справи судовий розгляд повинен здійснюватися з повідомленням (викликом) учасників справа.

Згідно з частиною 6 ст. 252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зазначає, що акціонерним товариством «К.Енерго» не надано будь-яких доказів, що заважали суду та учасникам судового процесу виконати завдання та основні засади господарського судочинства.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі на думку суду не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а відповідач має право подавати заяви, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникли в даному спорі при здійсненні будь-якої форми господарського судочинства, тому суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом враховано, що відповідач скористався наданим йому процесуальним правом та 29.08.2019 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

03.09.2019 року до канцелярії суду позивачем подано клопотання про врахування судових витрат та додаткових відомостей (зміну назви відповідача).

Також, судом враховано, що відбулася зміна найменування відповідача з публічного акціонерного товариства «Київенерго» на акціонерне товариство «К.Енерго».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань найменуванням позивача є: товариство з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс".

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

09.06.2016 року між публічним акціонерним товариством «Київенерго» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс" (постачальник) укладено договір №822-16 про закупівлю товарів.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується з 01 червня 2016 року по 30 червня 2018 року включно поставити у власність покупця « 19.20.3 Газ та інші газоподібні вуглеводні, крім природного газу (Газ скраплений СПБТ для заправлення автотранспорту)» (надалі - товар) у кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами згідно умов цього договору.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.1.2 договору покупець на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується прийняти зазначений товар та сплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Найменування товару - газ скраплений СПБТ (для заправлення автотранспорту).

Постачальник на умовах, передбачених договором, зобов`язується передати покупцю товар у власність за ціною, зазначеною у п.3.2 договору, або у випадку, передбаченому п. 3.5.4 договору, за ціною, яка визначається відповідно до п.п.3.5-3.5.5договору.

В подальшому між сторонами укладено низку додаткових угод.

Так, додатковими угодами №1 від 01.07.2016 року, №2 від 02.08.2016 року, №3 від 01.09.2016 року, №4 від 03.10.2016 року, № 5 від 28.10.2016 року, №6 від 01.11.2016 року, №7 від 01.12.2016 року, №8 від 10.01.2017 року, №9 від 12.01.2017 року, №10 від 01.02.2017 року, №11 від 03.03.2017 року, №12 від 03.04.2017 року, №14 від 03.05.2017 року, №15 від 01.06.2017 року, №16 від 03.07.2017 року, №17 від 01.08.2017 року, №18 від 01.09.2017 року, №19 від 09.10.2017 року, №20 від 01.11.2017 року, №21 від 01.12.2017 року, №22 від 02.01.2018 року, №23 від 02.02.2018 року, №24 від 01.03.2018 року, №27 від 02.04.2018 року сторонами визначалось кількість отриманого товару за певний період та ціна товару.

Відповідно до п.5.1 договору строк поставки товару - з 01.06.2016 по 30.06.2018 включно.

Згідно з п.5.2 договору місце поставки товару - ГЗС постачальника, які здійснюють обслуговування (заправлення) автотранспорту ПАТ «Київенерго» за смарт-картками (додаток 1 до цього договору).

Пунктом 5.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати товар, передбачений цим договором, у власність покупця на умовах EXW (Інкотермс 2000) за адресами газозаправних станцій зазначеними в додатку 1 до цього договору, згідно з переліком транспортних засобів ПАТ «Київенерго», заправлення яких здійснюється за смарт-картками (додаток 2 до договору). Отримувач товару від покупця - СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго».

Фактична кількість товару, що передає постачальник та отримує покупець щомісяця, визначається актом приймання-передавання, що підтверджується по картковим звітом (оборотом по клієнту), який надає постачальник (п.5.3 договору).

Так, між сторонами підписано та скріплено їх печатками акти приймання-передачі, відповідно до яких продавець (товариство з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс") передав, а покупець (публічне акціонерне товариство «Київенерго») прийняв товарно-матеріальні цінності, а саме:

- від 30.06.2016 року на суму 114 402,90 грн.,

- від 15.07.2016 року на суму 54 327,75 грн.,

- від 31.07.2016 року на суму 61 066,11 грн.,

- від 31.07.2016 року на суму 871,95 грн.,

- від 15.08.2016 року на суму 57 497,71 грн.,

- від 31.08.2016 року на суму 58 443,73 грн.,

- від 15.09.2016 року на суму 60 136,69 грн.,

- від 30.09.2016 року на суму 105 133,17 грн.,

- від 15.10.2016 року на суму 108 861,60 грн.,

- від 31.10.2016 року на суму 107 379,08 грн.,

- від 15.11.2016 року на суму 90 581,59 грн.,

- від 30.11.2016 року на суму 145 932,46 грн.,

- від 15.12.2016 року на суму 182 883,15 грн.,

- від 31.12.2016 року на суму 259 810,25 грн.,

- від 15.01.2017 року на суму 208 673,46 грн.,

- від 31.01.2017 року на суму 263 301,30 грн.,

- від 15.02.2017 року на суму 257 516,30 грн.,

- від 28.02.2017 року на суму 211 570,24 грн.,

- від 15.03.2017 року на суму 253 706,72 грн.,

- від 31.03.2017 року на суму 270 938,10 грн.,

- від 15.04.2017 року на суму 241 204,63 грн.,

- від 30.04.2017 року на суму 223 334,23 грн.,

- від 07.05.2017 року на суму 80 117,75 грн.,

- від 14.05.2017 року на суму 87 199,80 грн.,

- від 21.05.2017 року на суму 79 455,89 грн.,

- від 31.05.2017 року на суму 105 988,33 грн.,

- від 07.06.2017 року на суму 49 872,05 грн.,

- від 14.06.2017 року на суму 63 751,78 грн.,

- від 21.06.2017 року на суму 53 630,05 грн.,

- від 30.06.2017 року на суму 66 103,37 грн.,

- від 07.07.2017 року на суму 59 908,88 грн.,

- від 16.07.2017 року на суму 58 622,78 грн.,

- від 21.07.2017 року на суму 100 582,42 грн.,

- від 31.07.2017 року на суму 138 188,82 грн.,

- від 07.08.2017 року на суму 106 412,96 грн.,

- від 14.08.2017 року на суму 114 249,48 грн.,

- від 21.08.2017 року на суму 120 862,13 грн.,

- від 31.08.2017 року на суму 195 425,55 грн.,

- від 07.09.2017 року на суму 145 822,97 грн.,

- від 14.09.2017 року на суму 136 336,25 грн.,

- від 21.09.2017 року на суму 133 540,31 грн.,

- від 30.09.2017 року на суму 159 370,86 грн.,

- від 07.10.2017 року на суму 134 816,34 грн.,

- від 14.10.2017 року на суму 125 295,48 грн.,

- від 21.10.2017 року на суму 116 154,36 грн.,

- від 31.10.2017 року на суму 193 440,36 грн.,

- від 07.11.2017 року на суму 139 226,28 грн.,

- від 14.11.2017 року на суму 127 329,41 грн.,

- від 21.11.2017 року на суму 130 090,80 грн.,

- від 30.11.2017 року на суму 188 396,84 грн.,

- від 07.12.2017 року на суму 140 101,93 грн.,

- від 14.12.2017 року на суму 140 089,20 грн.,

- від 21.12.2017 року на суму 146 549,59 грн.,

- від 31.12.2017 року на суму 154 601,60 грн.,

- від 07.01.2018 року на суму 117 874,97 грн.,

- від 14.01.2018 року на суму 106 621,85 грн.,

- від 21.01.2018 року на суму 132 383,59 грн.,

- від 31.01.2018 року на суму 213 950,33 грн.,

- від 07.02.2018 року на суму 139 377,36 грн.,

- від 14.02.2018 року на суму 137 838,33 грн.,

- від 21.02.2018 року на суму 146 650,90 грн.,

- від 28.02.2018 року на суму 150 861,94 грн.,

- від 21.03.2018 року на суму 309 784,24 грн.,

- від 31.03.2018 року на суму 113 134,32 грн.,

- від 07.04.2018 року на суму 86 544,46 грн.,

- від 14.04.2018 року на суму 66 360,24 грн.,

- від 21.04.2018 року на суму 55 500,72 грн.,

- від 30.04.2018 року на суму 38 842,99 грн.,

- від 07.05.2018 року на суму 8 801,02 грн.,

- від 14.05.2018 року на суму 4 777,09 грн.,

- від 31.05.2018 року на суму 8 118,68 грн.,

- від 07.06.2018 року на суму 5 116,57 грн.

Тобто, в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі на загальну суму 8 971 647,34 грн.

В позовній заяві позивачем зазначено, що всього ним поставлено товар на загальну суму 8 976 687,64 грн.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що позивач в позовній заяві зазначив ще один акт приймання-передачі від 21.05.2018 року на суму 5 040,30 грн., проте до матеріалів справи його копію не надав.

Проте, на підтвердження поставки товару по договору позивачем також надано видаткові накладні за оспорюваний період, які підписані та скріплені печатками сторін на загальну суму 8 976 687,64 грн., а саме:

- ЦОВР-0004609 від 30.06.2016 року на суму 114 402,90 грн.,

- ЦОВР-0005390 від 15.07.2016 року на суму 54 327,75 грн.,

- ЦОВР-0006267 від 31.07.2016 року на суму 61 066,11 грн.,

- ЦОВР-0006304 від 31.07.2016 року на суму 871,95 грн.,

- ЦОВР-0006906 від 15.08.2016 року на суму 57 497,71 грн.,

- ЦОВР-0007821 від 31.08.2016 року на суму 58 443,73 грн.,

- ЦОВР-0008452 від 15.09.2016 року на суму 60 136,69 грн.,

- ЦОВР-0009309 від 30.09.2016 року на суму 105 133,17 грн.,

- ЦОВР-0009965 від 15.10.2016 року на суму 108 861,60 грн.,

- ЦОВР-0010826 від 31.10.2016 року на суму 107 379,08 грн.,

- ЦОВР-0011770 від 15.11.2016 року на суму 90 581,59 грн.,

- ЦОВР-0012624 від 30.11.2016 року на суму 145 932,46 грн.,

- ЦОВР-0013363 від 15.12.2016 року на суму 182 883,15 грн.,

- ЦОВР-0014129 від 31.12.2016 року на суму 259 810,25 грн.,

- ЦОВР-0000718 від 15.01.2017 року на суму 208 673,46 грн.,

- ЦОВР-0001461 від 31.01.2017 року на суму 263 301,30 грн.,

- ЦОВР-0002195 від 15.02.2017 року на суму 257 516,30 грн.,

- ЦОВР-0002934 від 28.02.2017 року на суму 211 570,24 грн.,

- ЦОВР-0003749 від 15.03.2017 року на суму 253 706,72 грн.,

- ЦОВР-0004972 від 31.03.2017 року на суму 270 938,10 грн.,

- ЦОВР-0005639 від 15.04.2017 року на суму 241 204,63 грн.,

- ЦОВР-0006488 від 30.04.2017 року на суму 223 334,23 грн.,

- ЦОВР-0007169 від 07.05.2017 року на суму 80 117,75 грн.,

- ЦОВР-0007404 від 14.05.2017 року на суму 87 199,80 грн.,

- ЦОВР-0008023 від 21.05.2017 року на суму 79 455,89 грн.,

- ЦОВР-0008541 від 31.05.2017 року на суму 105 988,33 грн.,

- ЦОВР-0009060 від 07.06.2017 року на суму 49 872,05 грн.,

- ЦОВР-0009332 від 14.06.2017 року на суму 63 751,78 грн.,

- ЦОВР-0009721 від 21.06.2017 року на суму 53 630,05 грн.,

- ЦОВР-0010383 від 30.06.2017 року на суму 66 103,37 грн.,

- ЦОВР-0010876 від 07.07.2017 року на суму 59 908,88 грн.,

- ЦОВР-0011863 від 16.07.2017 року на суму 58 622,78 грн.,

- ЦОВР-0011867 від 21.07.2017 року на суму 100 582,42 грн.,

- ЦОВР-0012207 від 31.07.2017 року на суму 138 188,82 грн.,

- ЦОВР-0012656 від 07.08.2017 року на суму 106 412,96 грн.,

- ЦОВР-0013163 від 14.08.2017 року на суму 114 249,48 грн.,

- ЦОВР-0013506 від 21.08.2017 року на суму 120 862,13 грн.,

- ЦОВР-0014217 від 31.08.2017 року на суму 195 425,55 грн.,

- ЦОВР-0014762 від 07.09.2017 року на суму 145 822,97 грн.,

- ЦОВР-0015143 від 14.09.2017 року на суму 136 336,25 грн.,

- ЦОВР-0015563 від 21.09.2017 року на суму 133 540,31 грн.,

- ЦОВР-0016045 від 30.09.2017 року на суму 159 370,86 грн.,

- ЦОВР-0016745 від 07.10.2017 року на суму 134 816,34 грн.,

- ЦОВР-0016951 від 14.10.2017 року на суму 125 295,48 грн.,

- ЦОВР-0017462 від 21.10.2017 року на суму 116 154,36 грн.,

- ЦОВР-0018095 від 31.10.2017 року на суму 193 440,36 грн.,

- ЦОВР-0018637 від 07.11.2017 року на суму 139 226,28 грн.,

- ЦОВР-0019065 від 14.11.2017 року на суму 127 329,41 грн.,

- ЦОВР-0019499 від 21.11.2017 року на суму 130 090,80 грн.,

- ЦОВР-0020036 від 30.11.2017 року на суму 188 396,84 грн.,

- ЦОВР-0020727 від 07.12.2017 року на суму 140 101,93 грн.,

- ЦОВР-0021060 від 14.12.2017 року на суму 140 089,20 грн.,

- ЦОВР-0021513 від 21.12.2017 року на суму 146 549,59 грн.,

- ЦОВР-0021778 від 31.12.2017 року на суму 154 601,60 грн.,

- ЦОВР-0000379 від 07.01.2018 року на суму 117 874,97 грн.,

- ЦОВР-0000730 від 14.01.2018 року на суму 106 621,85 грн.,

- ЦОВР-0001068 від 21.01.2018 року на суму 132 383,59 грн.,

- ЦОВР-0001642 від 31.01.2018 року на суму 213 950,33 грн.,

- ЦОВР-0002349 від 07.02.2018 року на суму 139 377,36 грн.,

- ЦОВР-0002487 від 14.02.2018 року на суму 137 838,33 грн.,

- ЦОВР-0002883 від 21.02.2018 року на суму 146 650,90 грн.,

- ЦОВР-0003327 від 28.02.2018 року на суму 150 861,94 грн.,

- ЦОВР-0004450 від 21.03.2018 року на суму 309 784,24 грн.,

- ЦОВР-0005052 від 31.03.2018 року на суму 113 134,32 грн.,

- ЦОВР-0005482 від 07.04.2018 року на суму 86 544,46 грн.,

- ЦОВР-0005889 від 14.04.2018 року на суму 66 360,24 грн.,

- ЦОВР-0006040 від 21.04.2018 року на суму 55 500,72 грн.,

- ЦОВР-0006535 від 30.04.2018 року на суму 38 842,99 грн.,

- ЦОВР-0005938 від 07.05.2018 року на суму 8 801,02 грн.,

- ЦОВР-0006098 від 14.05.2018 року на суму 4 777,09 грн.,

- ЦОВР-0006524 від 21.05.2018 року на суму 5 040,30 грн.,

- ЦОВР-0007116 від 31.05.2018 року на суму 8 118,68 грн.,

- ЦОВР-0007549 від 07.06.2018 року на суму 5 116,57 грн.

Таким чином з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем відповідно до умов договору здійснено поставку товару на загальну суму 8 976 687,64 грн.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.4.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 01.07.2016 року розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару (далі - рахунок) на підставі актів приймання-передавання, які складаються сторонами два рази на місяць (станом на 15 число та на 31 (30) число звітного місяця) протягом дії цього договору після отримання товару.

До рахунку додаються:

- відповідні товаросупровідні документи,

- сертифікат якості,

- по картковий звіт (обороти по клієнту) про обіг пального за звітні періоди (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 01.07.2016 року передбачено, що розрахунки за поставлений постачальником товар за цим договором здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата партії товару, отриманої за звітний період, здійснюється покупцем з розтермінуванням платежу 14 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених у пп.3.5.2, 4.1, 4.2 цього договору, та підписання сторонами акту приймання-передавання товару за звітний період.

Додатковою угодою №13 від 26.04.2017 року сторони внесли зміни до договору, а саме:

Перший абзац п.4.1 договору виклали в такій редакції:

4.1 розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару (далі - рахунок) на підставі видаткових накладних та актів приймання-передавання, які складаються сторонами чотири рази на місяць (з 1-го по 7-ме, з 8-го по 14-те, з 15-го по 21-ше, з 22-го по 31(30)-ше число звітного місяця) протягом дії цього договору після отримання товару.

П. 4.3 викладено в такій редакції:

4.3 розрахунки за поставлений постачальником товар за цим договором здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата партії товару здійснюється покупцем з розтермінуванням платежу 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених у пп.3.5.2, 4.1, 4.2 цього договору, та підписання сторонами акту приймання-передавання товару за звітний період.

У вищезазначеній додатковій угоді зазначено, що вона набуває чинності з 01.05.2017 та діє до моменту завершення дії договору від 09.06.2016 №822-16.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що пунктами договору передбачена сукупність подій, одночасна наявність яких зумовлює виникнення обов`язку з проведення розрахунку протягом 14 днів з моменту отримання від постачальника:

- рахунку-фактури на оплату товару на підставі актів приймання-передавання товару,

- товаросупроводжувальних документів, сертифікатів якості,

- по карткових звітів про обіг пального за звітні періоди.

Зважаючи на додані позивачем документи до позовної заяви, вбачається, що останнім не додано наявних та необхідних документів до позову, зокрема, що підтверджують факт настання строку для проведення відповідачем розрахунків за товар.

На думку відповідача, оскільки позивачем не виконано умови договору постачання з передачі покупцю всіх товаросупроводжувальних документів, перелік яких сторони погодили у пп.3.5.2, 4.1, 4.2 договору, момент розрахунку за товар не наступив, а отже позовні вимоги є необґрунтованими, передчасними та такими, що суперечать умовам договору, в задоволенні яких просили відмовити.

В позовній заяві зазначено, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар в розмірі 8 784 130,03 грн.

Суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечується факту поставки по договору та його розміру, а також, не заперечується факти оплати по договору.

Також, відповідачем не надано докази звернення до позивача щодо надання документів передбачених пп.3.5.2, 4.1, 4.2 договору.

Крім того, відповідно до ч.2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що видаткова накладна у разі належного її оформлення та відповідності вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним обліковим документом, який фіксує та підтверджує господарську операцію і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічну позицію наведено у постанові від 18.02.2015р. Вищого господарського суду України у справі №910/20628/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Також, судом враховано, що в матеріалах справи наявні видаткові накладні та акти приймання-передачі підписані та скріплені печатками сторін, а тому відповідач був обізнаний про вартість отриманого товару та необхідність його оплати, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 192 557,61 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 17 363,49 грн. за період з 01.07.2018 року по 19.07.2019 року та три проценти річних в розмірі 6 077,43 грн. за період з 01.07.2018 року по 19.07.2019 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В обґрунтування нарахування позивачем зазначено, що 14.06.2018 року відповідач отримав претензію №12-06-18/2 від 12.06.2018 року на суму 279 102,07 грн. та частково сплатив суму боргу (86 544,46 грн. - 22.10.2018 року). З моменту отримання претензії - сума несплаченого боргу становить 192 557,61 грн.

З урахування дати отримання претензії відповідачем - 14.06.2018 року та положення ст.. 530 ЦК України, позивачем прийнято дату виникнення прострочення сплати боргу - 01.07.2018 року. Час прострочення розраховано позивачем по дату формування позовної заяви - 19.07.2019 року.

Проте, беручи до уваги п.4.3 договору в редакції додатковою угодою №13 від 26.04.2017 року щодо відтермінування платежу на 60 календарних днів, то останнім днем оплати по видатковій накладній ЦОВР-0007549 від 07.06.2018 року (акт приймання-передачі від 07.06.2018 року) на суму 5 116,57 грн. по якій здійснена остання поставка в оспорюваному періоді є 06.08.2018 року, а першим днем прострочення 07.08.2018 року.

Оскільки, позивачем індекс інфляції та три проценти річних нараховані на основну суму в розмірі 192 557,61 грн., не беручи до уваги окремі періоди проплат, тому суд здійснює їх перерахунок з суми 192 557,61 грн. та датою виникнення прострочення є 07.08.2018 року.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
07.08.2018 - 19.07.2019192 557.611.09117 574.89210132.50
За перерахунком суду загальний розмір індексу інфляції становить 17 574,89 грн.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 17 363,49 грн. та не можливість суду вийти за межі позовних вимог, тому вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 17 363,49 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
192557.6107.08.2018 - 19.07.20193473 %5491.85
За перерахунком суду загальний розмір трьох процентів річних становить 5 491,85 грн. та підлягають задоволенню.

В частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 585,58 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 7 000,00 грн.

Також, позивачем подано клопотання про врахування судових витрат, в якій просить стягунути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Так, в матеріалах справи наявний договір №11-06-19/2 про надання правничої допомоги від 11.06.2019 року укладений між адвокатом Гуназа Юрієм Євгенійовичем та ТОВ «Вєнтус Ресурс», відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі.

Відповідно до п.1.2 договору від 11.06.2019 року адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта у зв`язку із зверненням до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (боржник) про стягнення грошового зобов`язання (боргу), інфляційних втрат та 3% річних, виниклих внаслідок невиконання боржником умов договору №822-16 від 09.062019 року про закупівлю товарів.

Також, надано ордер на надання правової допомоги серія КС №540456 від 24.07.2019 року на ім`я ОСОБА_1 та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.2019 року до договору №11-06-19/2 від 11.06.2019 року на суму 4 000,00 грн.

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відзиві на позову заяву,відповідач зазначив, що Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові від 05 лютого 2019 року у справі №906/194/18 зазначив, що за змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що представником позивача не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (платіжне доручення, банківська виписка, квитанція та ін.), тому в суду відсутні підстави для стягнення витрат на послуги адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "К.Енерго" (85612, Донецька область, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс" (08162, Київська обл., селище міського типу Чабани, вулиця Покровська, будинок 162, 0) основний борг в розмірі 192 557 (сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 17 363 (сімнадцять тисяч триста шістдесят три) грн. 49 коп., 3% річних в сумі 5 491 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 85 коп. та судовий збір в розмірі 3 231 (три тисячі двісті тридцять одна) грн. 23 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий