ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 Справа № 908/2642/18
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Іванов О.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2019 у справі №908/2642/18 (суддя Горохов І.С.; рішення ухвалене о 15:11 год. у місті Запоріжжя, повний текст рішення складено 26.04.2019)

за первісним позовом Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України), м.Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м.Запоріжжя

про стягнення коштів

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м.Запоріжжя

до Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України), м.Вінниця

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (позивач за первісним позовом) звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 20.12.2017 № 478/17 в розмірі 82680,00 грн., з яких: 34450,00 грн. пені та 48230,00 грн. штрафу.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги порушенням відповідачем умов укладеного сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти №478/17 від 20.12.2017, а саме - прострочено термін постачання товару на 50 діб.

11.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (позивач за зустрічним позовом) подало до Господарського суду Запорізької області зустрічну позовну заяву (з урахуванням заяви про уточнення від 01.03.2019) до Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення: - інфляційних збитків за прострочення строку повернення грошового забезпечення виконання договору в розмірі 860,00 грн., - 3% річних за прострочення строку повернення грошового забезпечення виконання договору в розмірі 404,00 грн.

Зустрічну уточнену позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачем в якості забезпечення виконання договору про закупівлю було сплачено 20000,00 грн. Відповідач ВЧ НОМЕР_1 акт прийому затвердив 17.04.2018, відтак за умовами договору мав повернути забезпечення виконання договору у строк до 25.04.2018, натомість кошти повернуті лише 09.01.2019. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення забезпечення виконання договору, з урахуванням позиції викладеної в уточненій зустрічній позовній заяві позивач просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 404,00 грн. 3% річних та 860,00 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.04.2019 у справі №908/2642/18 (суддя Горохов І.С.) первісний позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на користь Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) за прострочення постачання товару за договором №478/17 від 20.12.2017 пеню у розмірі 34450,00 грн., штраф у розмірі 48230,00 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Судові витрати за зустрічним позовом покладено на позивача за зустрічним позовом.

Означене рішення місцевого господарського суду щодо задоволення первісного позову вмотивоване тим, що умовами договору обумовлено поставку товару у строк до 20.12.2017, фактично ж поставка здійснена 09.02.2018, відтак відповідачем порушено зобов`язання договору щодо своєчасної поставки товару, що тягне за собою відповідальність у вигляді сплати пені та штрафу.

Щодо зустрічного позову суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Промелектроніка" (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2019 у справі №908/2642/18.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує на те, що умовами п. 1.4. та абзацу 2 п. 5.1. укладеного між сторонами Договору передбачено обов`язок Постачальника поставити товар після отримання письмового повідомлення від Замовника (ВЧ) про готовність до виконання умов Договору. ТОВ "Промелектроніка", як постачальник, тривалий час після укладення Договору не отримувало повідомлення від ВЧ про готовність до виконання умов Договору; доказів того, що повідомлення про поставку товару було направлено або вручено ВЧ суду не надало; в ході судового засідання 16.04.2019 представник ВЧ підтвердив, що такі доказі відсутні. Зміст доданих ВЧ повідомлень про готовність виконання договору не містять дати поставки товару, а пропонують ТОВ "Промелектроніка" повідомити дату поставки. Зазначає, що відповідно до Додатку №1 від 20.12.2017 до Договору (Специфікація), термін постачання товару до 20.12.2017 включно за письмовим повідомленням Замовника. Дата Договору, дата первинної Специфікації до Договору та дата поставки товару співпадає, при цьому сторони домовились, що товар має поставлятися після повідомлення. ТОВ "Промелектроніка" підписувало Договір поставки із розумінням, що зобов`язано поставити товар після отримання повідомлення, тому що поставити товар у день підписання Договору неможливо, оскільки ТОВ "Промелектроніка" не є виробником товару, а закуповує його окремо. Метою господарської діяльності є отримання прибутку, штраф за несвоєчасну поставку товару унеможливлює отримання прибутку та робить господарську операцію по поставці товару видатковою, а не прибутковою. Вважає, що ВЧ не здійснило свого обов`язку на відправлення (п.1.4. Договору) повідомлення про готовність до виконання Договору, у спірних правовідносинах не відбулася подія, що викликає обов`язок ТОВ "Промелектроніка" з поставки товару. Також вказує на те, що Договір від 20.12.2017 був змінений двічі за ініціативою ВЧ в частині джерела фінансування на оплату товару, остання зміна відображена в Додатковій угоді №2 від 14.02.2018 із Специфікацією, яка також передбачає поставку товару 20.12.2017. Не чекаючи повідомлення від ВЧ, товар був поставлений та переданий на склад Військової частини НОМЕР_2 , а не ВЧ НОМЕР_3 , з якою укладався Договір поставки, тому що постачальник має тривалі господарські правовідносини з ВЧ, поставка за якими здійснюється через А1912, яка виступає складом товару за всіма договорами поставки. Згодом 09.02.2018 ВЧ складено Акт приймання-передачі №5 виробів ГМИ-42-Б на території складу (ВЧ НОМЕР_2 ) та після 22.02.2018 направлено цей акт ТОВ "Промелектроніка" із Повідомленням від 22.02.2018 за №350/129/138/249/ПО про готовність виконати Договір.

ТОВ "Промелектроніка" зазначає, що в якості забезпечення виконання закупівлі за Договором №478/17 від 20.12.2017 сплатив ВЧ 20000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №5122 від 07.02.2018. Прийняття товару було оформлено ВЧ актом від 09.02.2018, тому за умовами Договору 19.02.2018 ВЧ зобов`язано було повернути ТОВ "Промелектроніка" 20000,00 грн., оскільки зобов`язання за Договором були виконані у повному обсязі. За твердженням апелянта, з 09.02.2018 по 26.12.2018 ВЧ безпідставно утримувало у себе грошові кошти ТОВ "Промелектроніка", а значить користувалася ними, у зв`язку з чим ТОВ "Промелектроніка" зазнало збитків у вигляді інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу в розмірі 20000,00 грн. Вказану суму ВЧ повернула апелянту тільки 09.01.2019, підтвердженням чого служить платіжне доручення №5 від 09.01.2019, яке додано до його відзиву на зустрічний позов. Отже ВЧ сплатило ТОВ "Промелектроніка" борг після відкриття провадження у справі та отримання зустрічної позовної заяви, що свідчить про визнання ВЧ боргу. Апелянт вказує на те, що стягнення з ВЧ суми забезпечення виконання умов Договору є наслідком порушення грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються на виконання взятих на себе грошових зобов`язань (повернення конкретної суми коштів за здійсненням поставки товару), отже платіж на забезпечення виконання договору не є авансом, як це зазначив суд першої інстанції.

Військова частина НОМЕР_1 (позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи викладені в ній та заперечення є безпідставними та підлягають відхиленню. Вказує на те, що Відповідач підписуючи Договір знав, що невзмозі поставити товар у строки, вказані в істотних умовах Договору, хоча при цьому запевнив замовника товару за Договором про можливість виконати умови Договору у визначений Договором строк. Також позивач за первісним позовом зазначає, що в умовах Договору №478/17 від 20.12.2017 не міститься жодного пункту про зберігання майна, а також згадки про військову частину НОМЕР_2 , що саме вона уповноважена на зберігання майна, тому незрозуміло, на підставі чого та керуючись якими умовами Відповідач обрав саме військову частину НОМЕР_2 для зберігання майна, яка до того ж є окремою юридичною особою та здійснює свою господарську діяльність самостійно та у відповідності до вимог норм чинного законодавства України. Вказує, що твердження Відповідача про те, що було укладено додаткові угоди №1 та №2, якими змінювався бюджетний рік, з якого фінансується оплата товару та на його думку є обставиною, яка свідчить про відсутність у Позивача грошових коштів для оплати товару, - є необґрунтованим, адже строк поставки товару та порядок розрахунків за поставлений товар не змінювався та при цьому відповідно до умов Договору залишився включно до 20.12.2017. Вказує також на безпідставність та необґрунтованість заявлених ТОВ "Промелектроніка" вимог про стягнення 404,00 грн. 3% річних та 860,00 грн. інфляційних втрат, підтримує правову позицію, викладену в рішенні суду першої інстанції, що неповернення в установлений строк гарантійного платежу за договором не є наслідком порушення грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу, та на вказані суми можуть нараховуватися лише проценти.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (Постачальник) укладено договір про закупівлю товару за державні кошти №478/17 від 20.12.2017 (а.с.12-18, надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Замовникові лампи та пристрої надвисокочастотного діапазону (лот №3-ГМИ-42Б або еквівалент (31710000-6. Електронне обладнання), у кількості та у терміни визначені у Специфікації товару (додаток №1 до Договору), а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

У пункті п. 1.4. Договору сторонами обумовлено, що Постачальник здійснює постачання товару за цим договором після відправлення Замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) письмового повідомлення про готовність до виконання умов Договору, яким Замовник визначає обсяги закупівлі товару.

В Договорі зазначено, що підставою закупівлі є "Річний план закупівель на 2017 рік. Військова частина НОМЕР_1 . Код ", затверджений рішенням тендерного комітету від 16.02.2017 №62 (зі змінами). Підставою укладання договору є протокольне рішення тендерного комітету від 11.12.2018 №680 (п.п. 1.5.-1.6. Договору).

Відповідно до п. 3.1., 3.2. сума цього Договору становить 689000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% у розмірі 114833,33 грн. Ціна товару визначена у протоколі погодження ціни (додаток №2 до Договору) за результатами проведення електронного аукціону.

Сума Договору та ціна товару можуть бути змінені за взаємною згодою сторін у випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за товар здійснюються за фактом постачання протягом бюджетного 2017 року за умови проведення платежів Державною казначейською службою України згідно з чинним законодавством, після отримання представником Замовника (військовою частиною НОМЕР_4 ) наступних документів: рахунку-фактури; видаткової накладної; акту прийому поставленого товару (форма - Додаток №3 до Договору), затвердженого Постачальником і командиром військової частини НОМЕР_1 .

Строк постачання товару: згідно зі Специфікацією товару (Додаток №1 до Договору). Товар постачається силами (засобами) Постачальника після відправлення Замовником Постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов Договору. Замовник у повідомленні визначає обсяги поставки товару та конкретне місце постачання (вантажоотримувача Замовника). Замовник може надавати повідомлення на поставку як повного обсягу товару, так і на партію товару (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору, Постачальник за 2 (два) робочі дні до дати постачання товару повинен повідомити Замовника про дату його постачання.

За умовами п. 5.3. Договору перехід права власності та ризиків на товар відбувається після розвантаження на склад та передачі його в розпорядження вантажоотримувача Замовника. При передачі товару повинні бути оформлені (надані) наступні приймально-здавальні документи: видаткова накладна Постачальника, яка виписується в чотирьох примірниках; акт приймання-передачі військового майна (Додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440) в п`яти примірниках.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що датою виконання зобов`язань Постачальника з постачання товару є дата затвердження Замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акту прийому поставленого товару (форма - Додаток №3 до Договору).

Замовник затверджує акт прийому поставленого товару (форма - Додаток №3 Договору) при наявності акту приймання-передачі військового майна (Додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440).

Згідно з пп. 6.3.1. п.п.6.3. Договору Постачальник зобов`язаний здійснити постачання товару в строки, відповідно до умов цього Договору.

В п. 7.2. Договору сторони узгодили, що за порушення строків (термінів) постачання товару або заміну його на якісний понад строки, зазначені в п. 2.2., 2.3., 5.1. Договору, Постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення постачання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. У разі відмови від постачання товару сплачується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого товару.

Відповідно до п. 10.1. цей Договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами. Термін дії договору - включно до 31.12.2017, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

В пункті 11.6. Договору зазначено, що Постачальником внесено забезпечення виконання умов договору у розмірі 20000,00 грн.

20.12.2017 сторонами підписано Специфікацію товару (Додаток №1 до вказаного Договору), у якій погоджено найменування товару ГМИ-42Б у кількості 10 штук на загальну суму 689000,00 грн., визначено термін постачання товару - включно до 20.12.2017 за письмовим повідомленням Замовника (а.с.19).

Додатковою угодою №1 про зміни умов Договору від 20.12.2017 №478/17 від 26.12.2017 (а.с.23-24) внесено зміни до Договору щодо продовження терміну його дії до 31.12.2018, та викладено у новій редакції п. 3.1. Договору, а саме:

"3.1 Сума цього договору становить 689000,00 грн. у т.ч. ПДВ (20%) у розмірі 114833,33 грн., з них: - за коштами Державного бюджету на 2017 рік: 0,00 грн.; - за коштами Державного бюджету на 2018 рік: 689000,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) у розмірі 114833,33 грн.

Постачання товару та розрахунку за поставлений товар у 2018 році буде здійснено виключно за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України (кошторисних призначень і фінансування) на цілі, передбачені умовами цього Договору, після укладення відповідної додаткової угоди та отримання від Замовника (командира військової частини НОМЕР_1 ) повідомлення про готовність до виконання умов Договору".

26.12.2018 підписано Специфікацію товару (Додаток №1 до вказаного Договору) в іншій редакції та визначено, що бюджетні кошти на оплату товару заплановано на 2018 рік (а.с.25).

Додатковою угодою №2 про зміни умов Договору від 20.12.2017 №478/17 від 14.02.2018 (а.с.26-27) сторонами внесено зміни до п. 3.1. Договору, виключивши останній абзац цього пункту. У пункті 4.1. Договору слова "протягом бюджетного 2017 року" замінено на "протягом бюджетного 2018 року". Викладено Специфікацію товару (додаток №1) у редакції, згідно з якою фактично змінено код видатків у останній колонці наведеної таблиці: замість слів: "За коштами Державного бюджету 2018 року", вказано: "КПКВ 2101020/7, КЕКВ 2260, код видатків 020".

Позивачем долучено до позовної заяви копію повідомлення "Про готовність до виконання умов договорів" за №350/129/138/2833/ПС від 20.12.2017 (а.с.31) та тотожне за змістом повідомлення за №350/129/138/249/ПС від 22.12.2017 (а.с.32), проте доказів надсилання (вручення) цих повідомлень постачальнику матеріали справи не містять, а його отримання заперечується відповідачем.

07.02.2018 ТОВ "Промелектроніка" (Постачальником) було внесено забезпечення 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5122 від 07.02.2018 (а.с.62).

На виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар (вироби ГМИ-42Б у кількості 10 штук), що підтверджується актом приймання-передачі №5 від 09.02.2018, вантажоодержувач: Військова частина НОМЕР_2 (а.с.30).

На підставі зазначеного акту було складено та підписано Командиром військової частини НОМЕР_2 і директором ТОВ "Промелектроніка" акт прийому поставленого товару від 09.02.2018 за №5, та затверджено 17.04.2018 Командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с.29).

Враховуючи, що строк поставки було визначено до 20.12.2017, а фактично товар поставлено 09.02.2018, позивач звернувся до відповідача з претензією №350/129/127/ПО від 31.10.2018 щодо сплати пені та штрафу в сумі 82680,00 грн.

ТОВ "Промелектроніка" зі своєї сторони, у відповідь на претензію ВЧ НОМЕР_1 направило свою Досудову претензію від 16.11.2018, в якій зазначило, що Замовник не має право на пред`явлення претензій щодо порушення Постачальником строку поставки товару, оскільки термін постачання товару був двічі змінений Замовником. При цьому повторне повідомлення від 22.02.2018 було складено через 13 діб після юридичного оформлення прийняття товару за умовами договору на території складу ВЧ НОМЕР_2 . Разом із цим ТОВ "Промелектроніка" висунуло ВЧ НОМЕР_1 вимогу про повернення суми 20000,00 грн. коштів, які були перераховані в якості забезпечення виконання закупівлі за Договором №487/17 від 20.12.2017 та сплатити додаткові витрати у зв`язку з несвоєчасним поверненням Замовником цих коштів Постачальнику (а.с. 64-69).

Зазначені вище обставини слугували підставою для звернення Військової частини НОМЕР_1 до господарського суду із позовом до ТОВ "Промелектроніка" про стягнення пені за період прострочення з 20.12.2017 по 09.02.2018 в розмірі 34450,00 грн. та штрафу в розмірі 48230,00 грн.

В свою чергу ТОВ "Промелектроніка" просило стягнути з Військової частини НОМЕР_1 860,00 грн. - інфляційних витрат та 404,00 грн. - 3% річних, за прострочення строку повернення грошового забезпечення за період з 25.04.2018 по 26.12.2018, що і є предметом даного спору.

Задовольняючи первісний позов у повному обсязі та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо поставки товару у вищезазначених розмірах узгоджена сторонами в п. 7.2. Договору.

При цьому суд першої інстанції врахував, що умовами Договору обумовлено поставку товару у строк до 20.12.2017, а фактично поставка здійснена 09.02.2017, відтак за висновком суду першої інстанції відповідачем порушено зобов`язання договору щодо своєчасної поставки товару, що тягне за собою відповідальність у вигляді сплати пені та штрафу.

Посилання відповідача на укладення додаткових угод як на обставину, яка свідчить про відсутність у позивача грошових коштів для оплату товару, а також на укладення сторонами договору про зберігання майна визнані судом першої інстанції безпідставними та не прийняті судом з огляду на наступне.

З аналізу Додаткових угод №1 та №2 суд першої інстанції убачав, що сторонами лише змінено бюджетний рік, з якого фінансується оплата товару; строк поставки товару та порядок розрахунків за поставлений товар не змінено. При цьому умовами договору визначено, що поставка товару здійснюється у строк до 20.12.2017 (термін поставки визначено у специфікаціях з урахування їх корегування), а оплата товару здійснюється за фактом постачання протягом бюджетного 2018 року (п. 4.1. Договору з врахуванням додаткової угоди №2).

26.01.2018 між ВЧ НОМЕР_2 - виконавець та ТОВ "Промелектроніка" - замовник укладеного Договір №1 про надання послуг зі зберігання майна, за умовами п. 1.1. якого виконавець надає замовникові послуги зі зберігання майна (лампи ГМИ-42Б у кількості 10 штук) на технічній території №3 військової частини НОМЕР_2 , а замовник зобов`язується їх прийняти та своєчасно здійснити оплату на умовах даного договору.

Пунктом 5.1. Договору обумовлено, що виконавець організовує та забезпечує зберігання майна в критих, не опалюваних сховищах на технічній території №3 військової частини НОМЕР_2 .

Прийом-передача майна для зберігання оформлюється актом, підписаним уповноваженими особами та затвердженим керівниками сторін (п. 5.2. Договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань, але не пізніше, ніж до 31 грудня 2018 року (п. 10.1. договору).

Всупереч своїм посиланням в зустрічному позові, позивачем не надано доказів того, що лампи ГМИ-42Б у кількості 10 штук передано на зберігання саме для виконання умов Договору №478/17 від 20.12.2017. Також не надано доказів приймання-передачі зазначених ламп саме за Договором зберігання №1 від 26.01.2018.

Також судом першої інстанції не прийняті до уваги посилання на ненадання позивачем підтвердження про отримання відповідачем заявки про готовність до виконання договору №350/129/158/2803/ПО від 20.12.2017, оскільки поставка товару 09.02.2018 свідчить про прийняття до виконання зазначеної заявки.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, виконані позивачем, суд першої інстанції визнав їх вірними, а вимоги про стягнення пені в розмірі 34450,00 грн. за період з 20.12.2017 по 09.02.2018 та штрафу в розмірі 48230,00 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановив, що ТОВ "Промелектроніка" платіжним дорученням №5122 від 07.02.2018 перерахувало на рахунок ВЧ НОМЕР_1 МОУ в якості забезпечення виконання договору №478/17 20000,00 грн.

Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: депозит (безвідсотковий).

Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання постачальником договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсним у випадках, передбачених статтею 9 Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони". Замовник з метою повернення забезпечення виконання договору постачальнику протягом 5-ти банківських днів (з дня настання підстави для повернення забезпечення) надає до органів Державної казначейської служби України платіжні документи на перерахування вказаної у платіжному дорученні суми на рахунок постачальника.

16.11.2018 ТОВ "Промелектроніка" звернулося до ВЧ НОМЕР_1 з претензією про сплату суми забезпечення по договору №478/17 від 20.12.2017 в сумі 22600,00 грн., 1423,00 грн. інфляційних втрат та 3% річних, а також сум упущеної вигоди, додаткових витрат у зв`язку з несвоєчасним придбанням товару.

Не отримавши відповіді на претензію, ТОВ "Промелектроніка" звернулося із зустрічним позовом про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 інфляційних збитків за прострочення строку повернення грошового забезпечення виконання договору в розмірі 860,00 грн. та 3% річних в розмірі 404,00 грн.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом позивач зазначає, що прийняття товару було оформлено актом від 17.04.2018, відтак 25.04.2018 відповідач зобов`язаний був повернути позивачеві 20000,00 грн., оскільки зобов`язання щодо поставки товару виконані в повному обсязі.

Період нарахування штрафних санкцій визначено з 25.04.2017 по 26.12.2018.

Сума 20000,00 грн. забезпечення виконання договору повернута військовою частиною № НОМЕР_3 позивачеві за зустрічним позовом, про що свідчить платіжне доручення №5 від 09.01.2019.

Разом із цим судом першої інстанції встановлено, що за умовами п. 7.3. Договору №478/17, сторони домовилися, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню замовником за несвоєчасність грошових розрахунків не може бути більшим за суму заборгованості, скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення). Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України, сторони встановили інший розмір: 0 відсотків.

Так частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неповернення у встановлений строк гарантійного платежу - за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчинюються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Повернення суми гарантійного зобов`язання є поверненням суми авансу, а не грошовим зобов`язанням, на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 Цивільного кодексу України. Зазначений правовий висновок відображений в постановах Верховного суду України від 16.09.2016 у справі №921/266/13-г/7 та Верховного Суду від 08.02.2018 у справі №910/11491/17.

За викладених обставин у задоволенні зустрічного позову судом першої інстанції відмовлено.

Однак колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спірні правовідносини сторін виникли з договору поставки товару, а тому підлягають врегулюванню з урахуванням умов такого договору та відповідних положень цивільного та господарського законодавства України.

Частина перша статті 265 Господарського кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини шостої статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною першою статті 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що укладаючи договір поставки від 20.12.2017 сторони встановили у Специфікації строк виконання цього договору Постачальником включно до 20.12.2017 за письмовим повідомленням Замовника (пункт 5.1. Договору та Специфікація товару Додаток №1 до Договору).

Між тим, виходячи з предмету та характеру договірних відносин, для обох сторін є очевидним, що такий договір не міг бути фактично виконаний Постачальником у день його укладення, тобто 20.12.2017 (укладався за тендерною процедурою).

Тому означену умову Договору про строк постачання слід розцінювати як таку, що товар підлягає постачанню за наявності подання Замовником повідомлення про готовність. При цьому це є можливим за наявності у Замовника відповідного фінансування.

Отже, враховуючи те, що Договір укладено тільки 20.12.2017, вище наведені умови цього договору щодо строків повідомлення про поставку та відсутності доказів надсилання долученого позивачем до справи копії листа №350/129/138/2833/ПС від 20.12.2017, колегія суддів доходить висновку, що з вини кредитора (замовника) вказана поставка не могла відбутися в строк до 20.12.2017, тобто наявне прострочення кредитора, до виконання обов`язку якого боржник не міг виконати свої зобов`язання, а саме поставити товар.

Крім того, як убачається із змісту Договору та додаткових умов до нього, строк (термін) поставки товару напряму пов`язаний від наявної у замовника можливості здійснити його оплату, яка в свою чергу відбувається за рахунок бюджетних асигнувань, які виділяються на певний бюджетний рік. Цим, власне, і була обумовлена необхідність письмового повідомлення замовником про готовність до виконання умов договору, тобто після підтвердженої наявності виділених бюджетних коштів. Вказане підтверджується і укладеними сторонами додатковими угодами, якими визначено, що оплата за товар буде проведена за рахунок коштів Державного бюджету на 2018 рік протягом бюджетного 2018 року та постачання товару та розрахунку за поставлений товар у 2018 році буде здійснено виключно за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Таким чином, позивач не довів належними доказами надання до цього часу відповідачу повідомлення про поставку, та постачання товару 09.02.2018 року не являється простроченням постачальника.

Заперечення позивача за первісним позовом про те що, відповідач за первісним позовом поставив товар та в обумовлене в повідомленні місце, а тому це свідчить про отримання ним відповідного повідомлення - відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки Договором передбачено надання саме письмового повідомлення, отримання якого відповідачем заперечується, а позивачем не надані докази такого надсилання (вручення), тому такі доводи є безпідставними.

За таких обставин суд першої інстанції неправомірно задовольнив первісні позовні вимоги в повному обсязі.

За зустрічними позовними вимогами відповідач просив стягнути суму 404,00 грн. трьох процентів річних та суму 860,00 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 11.6. Договору №479/17 від 20.12.2017 передбачено, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання постачальником договору, з метою повернення забезпечення виконання договору постачальник протягом 5-ти банківських днів (з дня настання підстави для повернення забезпечення) надає до Державної казначейської служби України платіжні документи на перерахування вказаної у платіжному дорученні суми на рахунок постачальника.

17.04.2018 позивач за первісним позовом затвердив Акт прийому поставленого товару №5, яким підтверджується прийняття товару позивачем за первісним позовом. Відтак, строк повернення забезпечення є таким, що настав 25.04.2018.

Згідно з розрахунками відповідача за зустрічним позовом інфляційні нарахування за заявлений період прострочення з 25.04.2018 по 26.12.2018 складають 860,00 грн., а три проценти річних - 404,00 грн.

Та як встановлено судом, у пункті 7.3. Договору сторони встановили інший розмір відсотків за порушення грошового зобов`язання: 0 (нуль) відсотків, тому в цій частині вимог судом першої інстанції відмовлено вірно.

Інфляційні нарахування за заявлений період прострочення з 25.04.2018 по 26.12.2018 складають 860,00 грн., були нараховані позивачем у зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань з перерахування суми 20000,00 грн. в забезпечення виконання Договору.

А тому судом апеляційної інстанції відхиляються заперечення позивача за первісним позовом в цій частині, як такі, що не відповідають положенням Договору, умовами якого передбачено саме повернення грошових коштів, які були сплачені постачальником у вигляді забезпечення виконання договору.

Статтею 26 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що Замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Розмір забезпечення виконання договору про закупівлю не може перевищувати 5 відсотків вартості договору.

Кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору (у разі якщо вони не повертаються), підлягають перерахуванню до відповідного бюджету, а у разі здійснення закупівлі юридичними особами (їхніми об`єднаннями) не за бюджетні кошти - перераховуються на рахунок таких юридичних осіб (їхніх об`єднань).

Стаття 570 Цивільного кодексу України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Стаття 571 Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, а саме: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом статті 26 Закону України "Про публічні закупівлі" сплата грошових коштів на забезпечення виконання договору, які повертаються власнику у визначений законом та договором строк, не вважаються авансом.

Тому за прострочення їх повернення відповідач за первісним позовом правомірно застосував положення статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правової природи цих зобов`язань, які помилково визначені як повернення суми авансу, оскільки означена грошова сума не враховується в оплату за поставлений товар, а забезпечує виконання постачальником свого зобов`язання з поставки товару.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі №910/11491/17, згідно з яким за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, а повернення суми гарантійного платежу є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов`язанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 Цивільного кодексу України, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі, які не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядалася Верховним Судом. Так Верховним Судом у справі №910/11491/17 відзначено, що оскільки основний договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам чинного законодавства, сторонами у справі укладений не був, сплачена відповідачу сума гарантійного платежу є авансом та підлягає поверненню позивачу. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі 36-176цс12. Тобто ця справа не є подібною до означеної справи, яку розглянуто Верховним Судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ "Промелектроніка" про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування зазначених норм матеріального права, у зв`язку з чим суд першої інстанції неправомірно повністю відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Наведене є підставою для повного скасування рішення суду першої інстанції та прийняття судом апеляційної інстанції нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог за первісним позовом - слід повністю відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом суму 860,00 грн. інфляційних втрат, а врешті вимог про стягнення суми 404,00 грн. 3% річних - відмовити, як необґрунтованих.

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина перша статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено понесення ТОВ "Промелектроніка" витрат на судовий збір в сумі 1762,00 грн. за подання позовної заяви майнового характеру та в сумі 5286,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Отже, зважаючи на повну відмову в задоволенні позовних вимог та на часткове задоволення зустрічних позовних вимог, судові витрати ВЧ НОМЕР_1 на судовий збір в сумі 1762,00 грн. за подання позовної заяви майнового характеру покладаються на позивача за первісним позовом, а судові витрати ТОВ "Промелектроніка" в сумі 1762,00 грн. судового збору за подання зустрічної позовної заяви майнового характеру та на оплату судового збору в сумі 5286,00 грн., понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також покладаються на позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), тобто на ВЧ НОМЕР_1 , - пропорційно розміру задоволених вимог (як 68,03% до 31,97%), а саме: 1198,68 грн. - 68,03% судовий збір за зустрічним позовом (1762,00 грн. х 68,03%/100% = 1198,68 грн.); 2643,00 грн. - 100% судовий збір за подання апеляційної скарги за первісним позовом; 1798,03 грн. - 68,03 % судовий збір за подання апеляційної скарги за зустрічним позовом 2643,00 грн. х 68,03%/100% = 1798,03 грн.

Таким чином, за рахунок ВЧ НОМЕР_1 підлягають відшкодуванню на користь ТОВ "Промелектроніка" судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 5639,71 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

ТОВ "Промелектроніка", заявляючи зустрічний позов до ВЧ А 0215, зазначало, що до складу судових витрат будуть включені сума 4000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу (зустрічний позов, відзив) та 3000,00 грн. участь у судових засіданнях, із розрахунку 1500,00 грн. одне судове засідання.

Звертаючись із апеляційною скаргою на оскаржуване рішення суду першої інстанції, ТОВ "Промелектроніка" також зазначало, що до складу судових витрат буде включена сума 5000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу (підготовка та направлення (подання) апеляційної скарги) та сума 5000,00 грн. участь у судових засіданнях, із розрахунку 2500,00 грн. одне судове засідання.

Частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів встановила, що ТОВ "Промелектроніка" на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надала суду копії Договору-доручення про надання правової допомоги від 22.05.2017, що був укладений між Адвокатським Бюро "Сергія Жечева" (Адвокатське бюро) та ТОВ "Промелектроніка" (Клієнтом) та відповідної Додаткової угоди від 29.12.2018, предметом якого є надання Адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Також в матеріали справи надано копію доручення №6/2018 від 02.07.2018 яким Адвокатське бюро "Сергія Жечева" в особі керівника Жечева Сергія Олександровича, уповноважило адвоката Баркова Вадима Олександровича представляти інтереси ТОВ "Промелектроніка", клієнта Адвокатського бюро "Сергія Жечева", з усіма правами, передбаченими Договором-дорученням про надання правової допомоги від 22.05.2017.

Право адвоката Баркова В.О. представляти інтереси ТОВ "Промелектроніка" підтверджено також копіями свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордером на надання правової допомоги серія ЗП №110152 від 02.07.2018.

Разом із цим, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що ТОВ "Промелектроніка" не надано до матеріалів справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги саме в цій справі, доказів фактичної оплати цих послуг тощо.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що заявлені апелянтом вимоги про відшкодування понесених у цій справі витрат на правову допомогу як у зв`язку з розглядом цієї справи в суді першої інстанції, так і у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277 ч.1 пп. 3 і 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2019 у справі №908/2642/18 - скасувати повністю та прийняти нове рішення:

В первісному позові Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 20.12.2017 №478/17 в розмірі 82680,00 грн. - відмовити повністю.

Судові витрати за первісним позовом покласти на Військову частину НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України).

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) про стягнення 1264,00 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" суму 860 грн. 00 коп. збитків від інфляції.

В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" судові витрати в сумі 5639 грн. 71 коп. судового збору.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 08.11.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов