ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. Справа№ 910/4562/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Тарасенко К.В.

в порядку письмового провадження, відповідно до п. 13 ст. 8 ГПК України

розглянувши матеріали апеляційної скарги розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року(повний текст складено 17.07.2019 р.)

у справі № 910/4562/19 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагон"

про стягнення заборгованості 189 408,00 грн., -

в с т а н о в и в :

1.ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

1.1.1. Приватне акціонерне товариство "Смілянський машинобудівний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості 189 408,00 грн. (а.с.10-12).

1.1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 1-01/2016 від 01.10.2015 зобов`язання по оплаті наданих послуг зі зберігання майна.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції;

1.2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.202-207).

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги;

1.3.1. ПрАТ "Смілянський машинобудівний завод" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва №910/4562/19 від 11.07.2019 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "Смілянський машинобудівний завод" повністю, а саме - стягнути на користь ПрАТ "Смілянський машинобудівний завод" з ТОВ "Спецвагон" заборгованості у розмірі 189 408,00 грн. за продовження зберігання майна, що знаходиться на відповідальному зберіганні, згідно договору зберігання № 1-01/2016 від 01.10.2015 року, термін дії якого закінчився 01.12.2017 року.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. Розподіл справи

2.1.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2019 року, апеляційна скарга ПрАТ "Смілянський машинобудівний завод" у судовій справі № 910/4562/19 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Тарасенко К.В.

2.1.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі №910/4562/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19, вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

2.2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;

2.2.1 У апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не повно досліджено обставини справи, зокрема не взято до уваги те, що надані позивачем докази на спростування тверджень відповідача про не допуск його співробітників на територію позивача, те, що факт перебування переданого за договором зберігання майна у визначеному в ньому місці зберігання відповідачем не заперечується, а також враховано висновки, викладені у рішенні Господарського суду Черкаської області у справі №925/546/19, в основу якого, на думку позивача покладено неналежні докази.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2.3.1 Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що у нього відсутній обов`язок оплачувати вартість зберігання майно, оскільки залишається у позивача у зв`язку з його винними діями.

2.4. Інші процесуальні дії: не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи;

3.1.1. 01.10.2015 між ТОВ "Спецвагон" (поклажодавець) та Приватним акціонерним товариством "Смілянський машинобудівний завод" (зберігач) укладено договір зберігання № 1-01/2016 (а.с. 13).

3.1.2. Відповідно до п.1.1, 1.3, 1.4 Договору поклажодавець зобов`язався передати, а Зберігач зобов`язався прийняти на строкове, оплатне зберігання "Перелік обладнання та матеріалів Замовника", що міститься в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок передачі речей на зберігання: згідно акту приймання-передачі. Місце зберігання речей: вул. Леніна,67, м. Сміла, ПАТ "Смілянський машинобудівний завод" (у складі цілісного майнового комплексу підприємства).

3.1.3. Пунктом 2.1 договору сторони узгодили, що плата за зберігання обладнання в період з 01.10.2015 по 01.02.2016 становить 51100,00 грн.

3.1.4. Додатковою угодою № 1 від 01.02.2016 сторони визначили, що плата за зберігання обладнання становить 111790,00 грн. з 01.10.2015 по 01.07.2016 (а.с. 14).

3.1.5. Додатковою угодою від 01.07.2016 №2 до Договору сторони доповнили пункт 2.1 підпунктом 2.1.1, яким визначено, що плата за зберігання обладнання з 01.07.2016 ставить 11838,00 грн. на місяць (а.с. 15).

3.1.6. Повернення речей із зберігання здійснюється на загальних умовах (відповідно до законодавства), якщо сторони за окремою угодою не домовляться про інше (п. 4.2 договору).

3.1.7. В подальшому сторони визначали чинність вищезазначеного Договору (п.4.4) на підставі Додаткових угод до нього: від 05.12.2016 № 3 - до 31 березня 2017 р.; від 20.03.2017 № 4 - до 30 червня 2017 р.; від 30.06.2017 № 5 - до 31 липня 2017 р.; від 31.07.2017 № 6 - до 31 серпня 2017 р.; від 22.08.2017 № 7 - до 30 вересня 2017 р.; від 18.09.2017 № 8 - до 31 жовтня 2017 р.; від 27.10.2017 № 9 - до 30 листопада 2017 р. (а.с. 16-22).

3.1.8. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2019 у справі №925/546/18 позов ТОВ "Спецвагон" - задоволено повністю. Зобов`язано ПрАТ "Смілянський машинобудівний завод" повернути ТОВ "Спецвагон" майно, яке знаходиться на відповідальному зберіганні і передане за Договором зберігання від 01.10.2015 №1-01/2016 шляхом передачі його Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецвагон" (а.с. 90-95).

3.1.9. Зокрема рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2019 № 925/546/18 встановлено, що: "З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії Договору позивач неодноразово здійснював дії, направленні на повернення майна, а саме відповідачу направлялись листи з вимогою вирішити організаційні питання для вивантаження майна та його демонтажу: від 28.11.2017 № 28/11-1; від 11.12.2017 №11/12-1; від 26.12.2017 № 26/12-1; від 10.01.2018 № 10/01-2; від 26.01.2018 № 26/01-1; від 31.01.2018 № 31/01-1; від 07.02.2018 № 07/02; від 12.02.2018 № 12-1; від 21.02.2018 № 12/02-1; від 27.03.2018 № 27/03-1; від 11.04.2018 № 11/04.

06.02.2018 відповідач листом № 80 повідомив позивачу, що відповідач готовий повернути майно і просив позивача для цього направити кваліфікований персонал та повідомити інформацію про представників та транспортні засоби (а.с. 24).

В період з 09.02.2018 по 25.04.2018 відповідач листами повідомляв позивачу про неможливість технічного вирішення демонтажу через різні технічні причини, які відбуваються на території заводу, а також недопущення представників позивача на територію, де зберігається майно.

Вищевказаний факт підтверджується Актом недопущення представників позивача до об`єктів зберігання від 25.04.2018 за № 3. Внаслідок чого, представниками позивача було викликано поліцію, що підтверджується Талоном-повідомленням від 25.04.2018 № 748".

3.1.10. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначених відповідно до них правовідносин;

3.2.1. До стягнення позивачем пред`явлено заборгованість за 16 місяців у розмірі 189408 грн. (із закінчення дії договору до звернення з позовом грудень 2017-березень 2019 р.).

3.2.2. Враховуючи положення п. 4.4. Договору у редакції додаткової угоди № 9 від 27.10.2017 строк дії Договору закінчився 01 грудня 2017 року.

3.2.3. Доказів вивезення відповідачем майна зі зберігання після закінчення строку дії договору - матеріали справи не містять.

3.3. доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

3.3.1. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

3.3.2. Оскаржуване рішення мотивоване з посиланням на те, що прострочення боржника (відповідача) не настало внаслідок прострочення кредитора (позивача).

3.3.1. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2019 у справі №925/546/18, на яке посилався суд першої інстанції, із зазначенням про те, що "саме винні дії зберігача перешкоджають поклажодавцеві виконати свій обов`язок забрати річ із зберігання" не містить зазначених судом першої інстанції висновків про винність дій зберігача, чи про перешкоджання ним поклажодавцеві виконати свій обов`язав зі звільнення території зберігача від майна поклажодавця за весь період позовних вимог.

3.3.2. Натомість, рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2019 у справі №925/546/18, яке набрало законної сили 20.05.2019 р. встановлено, що: "В період з 09.02.2018 по 25.04.2018 відповідач листами повідомляв позивачу про неможливість технічного вирішення демонтажу через різні технічні причини, які відбуваються на території заводу, а також недопущення представників позивача на територію, де зберігається майно.

Вищевказаний факт підтверджується Актом недопущення представників позивача до об`єктів зберігання від 25.04.2018 за № 3."

3.3.3. Існування вказаних обставин у період з 09.02.2018 р. по 25.04.2018 р. також підтверджується і наявними у матеріалах даної справи копіями складених в односторонньому порядку представниками відповідача Актів недопуску до об`єкту зберігання № 1 01.02.2018 (а.с. 111), акт №2 від 18.04.2018 (а.с. 128), акт №3 від 25.04.2018 (а.с. 131).

3.3.4. Вказаним підтверджується те, що невиконання боржником (поклажодавцем) зобов`язання з вивезення майна зі зберігання, через прострочення кредитора (зберігача) мало місце у період з 09.02.2018 по 25.04.2018 р.

3.3.5. Разом з тим, наявні у матеріалах справи докази, в т.ч. листування сторін, свідчать про те, що у період з 01.12.2017 р. до 09.02.2018 р. та з 26.04.2018 р. по 31.03.2019 р. зберігач не відмовлявся прийняти належне виконання запропоноване поклажодавцем, та не вчиняв дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких поклажодавець не міг виконати свого обов`язку.

3.3.6. Доказів прострочення кредитора у період з 01.12.2017 р. до 09.02.2018 р. та з 26.04.2018 р. по 31.03.2019 р., чи вчинення поклажодавцем у вказаний період активних дій, спрямованих на вилучення зі зберігання майна, як і пред`явлення до виконання виданого на підставі рішення у справі №925/546/18 наказу - матеріали даної господарської справи не містять.

3.3.7. Не є такими доказами і надані відповідачем Талони-повідомлення №151 від 01.02.2018 р. та №748 від 15.04.2018 (а.с. 114, 132), оскільки вказані документи лише свідчать про прийняття органами Нацполіції заяв відповідача "про невиконання договору зберігання від 01.02.2018". У відповідях Смілянського відділення поліції ГУ Нацполіції в Черкаській області від 19.02.2019 та від 07.05.2018 зазначено про те, що за результатами розгляду цих повідомлень не виявлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення (а.с. 115, 133).

При цьому, зміст наявних у матеріалах справи листів відповідача (від 14.12.2017, 10.01.2018, 01.02.2018, 07.02.2018) також свідчить про те, що відповідач просив підготувати обладнання до відвантаження (в т.ч. просив позивача надати кран з персоналом для проведення демонтажу) та зазначав про можливість компенсації витрат позивача при роботі заводських кранів (а.с. 102, 104, 110, 117).

Позивач повідомляв відповідача про те, що може надати допомогу із демонтажу, однак вказував, про наявність несправностей у необхідному при вчиненні таких дій обладнанні та вказував про те, що повідомить представника відповідача за результатами усунення такої несправності (лист №96 від 12.02.2018 р.) (а.с. 118).

Разом з тим, ні положеннями договору, ні чинного законодавства не передбачено обов`язку поклажодавцю з вчинення таких дій.

Доказів вчинення відповідачем самостійних дій щодо залучення спеціалістів та спеціальних техніки щодо вирішення вказаних питань - матеріали справи не містять.

Також у листах відповідач зазначав дати відвантаження та марки і д.н.з. задіяних для цього транспортних засобів. Проте матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів для встановлення факту прибуття відповідних транспортних у зазначені відповідачем дати та недопуск цих транспортних засобів до місця зберігання

3.3.8. Отже, у відповідача існує визначений ст. 946 ЦК України обов`язок з внесення плати за зберігання за весь фактичний час зберігання визначеного договором зберігання №1-01/2016 майна після закінчення строку його дія.

3.3.9. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення за період з 01.12.2017 р. по 08.02.2018 р. та з 26.04.2018 р. по 31.03.2019 р. плата за зберігання обладнання у розмірі 159249,29 грн. (189408 грн. (вартість зберігання за 16 місяців) - 8455,71 грн. (11838/28*20 днів лютого 2018 р.) - 11838,00 грн. (вартість зберігання у березні 2018 р.) - 9865 (11838/30*25 днів квітня 2018 р.)).

3.4. чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

3.4.1. Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем встановленого ст. 948 ЦК України обов`язку забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання, що в силу положень ч. 3 ст. 946 ЦК України зумовлює виникнення у нього обов`язку внести плату за весь фактичний час її зберігання, за виключенням періодів, у які зобов`язання поклажодавцю забрати майно не могло бути виконано через прострочення кредитора, підтверджене у встановленому законом порядку.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

4.1.1. Позивачем за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів доведено наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

4.2.1. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

4.2.2. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.10 ст.270 ГПК України).

4.2.3. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - матеріали справи не містять.

4.2.4. За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться

4.2.5. Враховуючи положення зазначених правових норм з урахуванням відсутності клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

4.2.6. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

4.2.7. За приписами ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

4.2.8. Відповідно до ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

4.2.9. Згідно ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

4.2.10. Відповідно до ст. 948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

4.2.11. Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі.

4.2.12. Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

4.2.13. Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

5.1.1. Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи у їх сукупності, оскільки у рішенні Господарського суду Черкаської області у справі №925/546/19, яке покладено в основу оскаржуваного рішення у даній справі не встановлено винної протиправної поведінки зберігача та неможливість поклажожавця, саме з причин вказаних дій / бездіяльності зберігача забрати майно зі зберігання протягом всього періоду прострочення.

5.1.2. При цьому колегія суддів зазначає про безпідставність обґрунтованих з посиланням на Акт звірки станом на 25.01.2018 (а.с. 100) тверджень відповідача щодо відсутності у нього заборгованості, оскільки у вказаному акті зазначено, що останнім оплаченим відповідачем актом виконаних робіт був акт від 01.12.2017, за період з 01.08.2017 по 30.11.2017, який періоду нарахування у даній справі не стосується.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи.

6.1.2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19 скасувати.

6.1.3. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19 задовольнити частково.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено на 84,077% відповідачем на користь позивача ч. 1 ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 3583,09 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/4562/19 скасувати та прийняти нове рішення:

"1) Позов задовольнити часткового.

2) Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагон" (03126, м. Київ, вул. Качалова, 5А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод" (27000, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Незалежності, 67, ) 159249 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 29 коп. за продовження зберігання майна та 2388 (дві тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 73 коп. судового збору за подання позовної заяви. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагон" (03126, м. Київ, вул. Качалова, 5А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівний завод" (27000, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Незалежності, 67, ) 3583 (три тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 09 коп. судових витрат, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду м. Києва видати відповідні накази.

5. Справу №910/4562/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 07.11.2019 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

К.В. Тарасенко