ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2019 р. м. Київ Справа № 911/2018/19

За позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція»

до ОСОБА_1

про стягнення 112 968,69грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ: Національний університет біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 112 968,69грн у т.ч.:

- 87 799,19грн - основна заборгованість;

- 15 847,15грн - пені за період з 21.10.2018 по 21.04.2019;

- 2 035,02грн - 3% річних за період з 21.10.2018 по 29.07.2019;

- 7 287,33грн інфляційних втрат за період з 21.10.2018 по 29.07.2019.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу продукції №132-Л від 20.07.2018 в частині оплати за поставлений товар.

Відповідач у справі - ОСОБА_1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав

Ухвалою господарського суду від 04.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами у справі без проведення судового засідання. Відповідна ухвала суду була направлена сторонам у справі, яка отримана позивачем - 09.09.2019 та 12.09.2019, відповідачем - 11.09.2019, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленням, що міститься в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 між Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» (продавець) та фізичною особою-підприємцем Антонь Степаном Степановичем (покупець) було укладено договір купівлі продажу продукції №132-Л (далі - договір).

За умовами договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості та по ціні відповідно до специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти товар на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.3.1 договору передача товару здійснюється: за правилами «Інкотермс-2010» на умовах EXW - склад продавця.

Відповідно до п. 3.3 договору термін відпуску товару: до 31 грудня 2018 року.

Допускається достроковий відпуск товару за погодженням покупця, який повинен прийняти товар і оплатити (п.3.4 договору).

Пунктом 3.7 договору передбачено, що днем відпуску товару вважається дата підписання накладної на приймання товару.

Ціна на товар та орієнтовні обсяги вказані у специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору (п.4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 та п.4.3 договору загальна сума договору складає: 662 400,00грн з ПДВ. Порядок оплати товару: 100% передоплата.

Відповідно до п. 5.4 договору, за прострочення оплати (п.4.3 договору) покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято поставлений товар протягом липня - жовтня 2018 року на загальну суму 87 799,19, що підтверджується товаро-транспортними накладними при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії МНА: №050316 від 20.07.2018; №140474 від 28.08.2018; №050360 від 11.09.2018; №070228 від 20.10.2018, копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак, відповідачем кошти за поставлений товар не сплачено, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 87 799,19грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити заборгованість за поставлений товар та чинним законодавством за порушення відповідного зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено в договорі, порядок оплати товару: 100% передоплата (п.4.3 договору).

Проте, відповідачем заперечення на позовні вимоги позивача не надано, розрахунок за поставлений товар не здійснено.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, те що відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів повернення товару або його оплати на суму 87799,19грн, суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості у вказаному розмірі за поставлений товар обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 15847,15грн пені за період з 21.10.2018 по 21.04.2019.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 5.4 договору, за прострочення оплати (п.4.3 договору) покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше умовами договору купівлі-продажу не передбачено.

Позивачем не вірно визначено періоди нарахування пені, оскільки зрозрахунок вимог про стягнення пені зроблено на загальну суму заборгованості, а не за кожною поставкою окремо.

Позивачем здійснено поставку товару відповідно до товаро-транспортних накладних: 20.07.2018 на суму 22456,19грн; 28.08.2018 на суму 23029,55грн, 11.09.2018 на суму 27981,48грн та 20.10.2018 на суму 14331,97грн, які не сплачені відповідачем.

Так, з врахуванням ст. 253 ЦК України та 232 ГК України, пені за поставкою від 20.07.2018 повинна розраховуватись за період з 21.07.2018 по 21.01.2019; за поставкою від 28.08.2018 - з 29.08.2018 по 01.03.2019; за поставкою від 11.09.2018 - з 12.09.2018 по 12.03.2019; за поставкою від 20.10.2018 - з 21.10.2018 по 21.04.2018.

Виходячи з викладеного, за розрахунком суду сума пені складає 15874,07, однак суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог та розглядає розрахунок пені позивача, який підлягає задоволенню у розмірі 15847,15грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 2 035,02грн за період з 21.10.2018 по 29.07.2019 та інфляційних втрат 7 287,33грн за період з 21.10.2018 по 29.07.2019.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, за кожну поставку товару та з врахуваннм вірного періоду нарахування, розмір 3% річних складає 2397,14грн та інфляційних втрат 7465,32грн, проте суд не може виходити за межі заявлених вимог та розглядає розрахунок позивача 3 % річних у розмірі 2035,02грн та інфляційних втрат у розмірі 7287,33грн, які підлягають задоволенню.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1921,00грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України (03041, м. Київ, вул. Героїв Оборони, буд 15, ідентифікаційний код 00493706) в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Боярська лісова дослідна станція" (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Лісодослідна, буд.12, ідентифікаційний код 33441250) 87 799,19грн основного боргу, 15 847,15грн пені, 2 035,02грн 3% річних, 7 287,33грн інфляційних втрат, а також 1921,00рн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.11.2019

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова