ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1514/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

(склад колегії суддів сформовано згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019)

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області

на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.06.2019р., суддя в І інстанції Шаратов Ю.А., повний текст якої складено 03.06.2019р. в м. Одесі,

у справі №916/1514/19

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до Громадської організації "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", Державного реєстратора Шостої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчева Костянтина Леонтійовича

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та Державного реєстратора Шостої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчева Костянтина Леонтійовича, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Шостої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчева Костянтина Леонтійовича (індексний номер 26861018 від 08.12.2015) про реєстрацію виправлень до запису про право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: автостоянки № 19 , яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, буд. 23/1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог прокурор посилався на те, що за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності серії САС № 634017 від 23.04.2009, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, за громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» зареєстровано право власності на автостоянку №19, загальною площею 17,3 кв.м., яка розташована на земельній ділянці площею 27 219 кв.м. У наступному, 08.12.2015 державним реєстратором Шостої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчевим К.Л. проведено державну реєстрацію виправлень до об`єкта нерухомого майна, а саме автостоянки №19, в результаті чого змінено загальну площу автостоянки з 17,3 кв.м. на 13872 кві.м. Проте, жодних правових підстав для проведення таких виправлень державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зазначено.

На підставі спірного рішення державного реєстратора фактично збільшено площу об`єкта нерухомого майна за рахунок споруд, які взагалі не підлягають державній реєстрації, оскільки є тимчасовими спорудами.

Враховуючи, що державна реєстрація виправлень проведена з порушенням положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спірне рішення державного реєстратора щодо реєстрації виправлень до права власності об`єкта нерухомості є протиправним та підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради прокурор вказував те, що Одеською міською радою не приймалося рішення щодо розпорядження земельною ділянкою та інформація щодо оформлення будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку за вищевказаною адресою відсутня, отже збільшення площі спірного об`єкта нерухомості відбулось за рахунок земель Одеської міської ради всупереч вимогам чинного законодавства України.

Разом з тим, Одеською міською радою не вжито жодних заходів на захист інтересів територіальної громади м. Одеси щодо зазначеної земельної ділянки, в тому числі щодо оскарження рішення державного реєстратора, що підтверджується листом юридичного департаменту Одеської міської ради від 12.04.2019 № 41-пр/вих.

Протиправні дії державного реєстратора порушують встановлений чинним законодавством порядок реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, що є підставою для захисту інтересів держави в судовому порядку. Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2019 року вищезазначену позовну заяву та додані до неї документи повернуто прокурору без розгляду на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України у зв`язку з відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Ухвала мотивована тим, що прокурором не доведено обставин не здійснення захисту інтересів держави у вигляді усвідомленої пасивної поведінки уповноваженого суб`єкта владних повноважень - Одеської міської ради та не доведено відсутність у останньої наміру захищати інтереси держави.

Судом у даному випадку не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Одеською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади м. Одеси.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, про відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, що є підставою для повернення позовної заяви відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заступник прокурора Одеської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прокурор вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, ухваленою з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ч. 1, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 131-1 Конституції України та з порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 53, 174, 176, 269 ГПК України.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою прокурор вказує те, що Одеською міською радо не вжито жодних заходів щодо скасування спірного рішення державного реєстратора, підтвердженням чого є копія листа прокуратури Одеської області від 03.04.2019, яким Одеську міську раду повідомлено про виявлені прокуратурою порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час вчинення спірних реєстраційних дій.

Проте, жодних заходів щодо звернення з позовом до суду або повідомлення про наміри звернення з таким позовом Одеською міською радою не здійснено, що і свідчить про нездійснення цим уповноваженим органом інтересів держави, внаслідок чого і виникли підстави для представництва інтересів держави прокурором. Таким чином, невжиття заходів реагування органом, що виконує відповідні функцій у спірних правовідносинах щодо усунення обставин, якими спричинено порушення інтересів держави, є обставинами що виправдовують втручання прокурора у справу.

В свою чергу, звертаючись до суду з відповідним позовом прокурор відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому прокурором зазначено, що Одеською міською радою самостійно заходи щодо захисту інтересів держави у судовому порядку не вживалися.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що у даному випадку наявні всі законні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Одеської міської ради в суді, ухвала господарського суду Одеської області від 03.06.2019 у справі № 916/1514/19 про повернення позову прокурора постановлена при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали оскарження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 України «Про прокуратуру»).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи частин 3, 4, 5 статті 53 ГПК України, згідно з якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор заявив позов в інтересах держави в особі Одеської міської ради і на виконання вимог частини 4 статті 53 ГПК України, частин 3, 4, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви обґрунтував, на його думку, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Одеську міську раду, якою не вжито жодних заходів на захист інтересів територіальної громади м. Одеси щодо спірної земельної ділянки, зокрема, не оскаржено рішення Державного реєстратора (тобто, навів підставу для представництва інтересів держави та підстави позову).

Отже, у даному випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у даному випадку - територіальної громади міста Одеси) й громадської організації "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

На підтвердження неналежного виконання покладених законом повноважень з боку Одеської міської ради прокурор зазначив, що останньою не вжито жодних заходів щодо скасування спірного рішення державного реєстратора, підтвердженням чого є лист прокуратури Одеської області від 03.04.2019, яким Одеську міську раду повідомлено про виявлені прокуратурою порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час вчинення спірних реєстраційних дій, проте, жодних заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом або повідомлення про наміри такого звернення Одеською міською радою не здійснено, що свідчить про нездійснення цим уповноваженим органом захисту інтересів держави, внаслідок чого і виникли підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

При цьому, Одеською міською радою не заперечуються та не спростовуються доводи прокурора про можливе порушення діями державного реєстратора встановленого законодавством порядку реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що сам факт не звернення до суду Одеської міської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади міста Одеси та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що звертаючись до суду з даним позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність в даному випадку підстав для звернення прокурора до суду в інтересах Одеської міської ради є помилковим.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про залишення позову без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали господарського суду Одеської області від 03.06.2019 з направленням матеріалів №916/1514/19 на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 275, 277, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 03 червня 2019 року № 916/1514/19 скасувати.

Позовну заяву заступника прокурора Одеської області та додані до неї матеріали (вх. 1551/19 від 30.05.2019) передати на розгляд господарському суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Лавриненко Л.В.

Мишкіна М.А.