ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2019 р. Справа № 911/2189/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Сервента»

до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст»

про стягнення 13 758,12 грн

За участю представників:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися.

Обставини справи:

Приватне підприємство «Сервента» (далі позивач) звернулося з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (далі відповідач) про стягнення 13 758,12 грн боргу за поставлений згідно договору № РІ028599 від 19.01.2015 товар.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати отриманого згідно договору № РІ028599 від 19.01.2015 товару.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 02.09.2019 вказану позовну заяву передано до розгляду судді Горбасенку П.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі № 911/2189/19 та призначено підготовче засідання на 04.10.2019.

01.10.2019 до канцелярії Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позов від 27.09.2019 (вх. № 18708/19 від 01.10.2019), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Даний відзив на позов прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.10.2019 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 18.10.2019.

15.10.2019 до канцелярії Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив від 10.10.2019 (вх. № 19616/19 від 15.10.2019), згідно якої останній визнав заперечення відповідача безпідставними та необгрунтованими, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Дана відповідь на відзив на позов прийнята судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.10.2019 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 01.11.2019.

28.10.2019 до канцелярії Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 25/1 від 25.10.2019 (вх. № 20490/19 від 28.10.2019), згідно якої останній просив суд розглянути справу без участі представника позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Дана заява задоволена судом в частині розгляду справи без участі представника позивача.

У судове засідання 01.11.2019 представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

19.01.2015 між Приватним підприємством «Сервента» (далі Постачальник) та Дочірнім підприємством «Рітейл Іст» (далі Покупець) укладено договір № РІ028599, за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін,узгоджених в Специфікації.

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості, цінам та у строк, які вказані у замовленні (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.6 договору постачальник при поставці товару передає покупцю наступну супровідну документацію: накладні, з визначеними реквізитами, постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; товарно-транспортні накладні; податкові накладні; належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності у разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; погоджений з покупцем примірник замовлення.

За умовами п. 5.1 вказаного договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до п. 7.1 договору поставки покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних; ціна на товар в специфікації вказується у гривнях.

Пунктом 7.8 договору поставки узгоджено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, за якими здійснена поставка товару.

У відповідності з п. 7.9 договору поставки, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після реалізації товару кожні 30 днів. При цьому, відповідним пунктом сторонами узгоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 грн. з кожного магазину.

Відповідно до п. 7.10 договору, покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку невиконання/ненадання належно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору, до моменту надання такої документації у повному обсязі.

Згідно з п. 7.13 договору, не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення цього договору, сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

У відповідності з п. 7.14 договору кожний місяць з моменту укладення цього договору сторони зобов`язані підписувати всі первинні та інші документи. Первинні та інші документи по цьому договорі підписуються не пізніше кожного 10 числа першого наступного місяця.

Згідно з п. 10.1 договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019.

19.01.2015 між позивачем та відповідачем до договору укладено специфікацію товару, згідно якої сторони визначили найменування товару, що поставляється та ціни на нього.

На виконання договору № РІ028599 від 19.01.2015 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 16 158,54 грн, що підтверджується видатковими накладними № 470 від 11.05.2018 на суму 6 019,49 грн, № 471 від 11.05.2018 на суму 6 019,49 грн, № 1014 від 09.11.2018 на суму 2 059,78 грн, № 1025 від 12.11.2018 на суму 2 059,78 грн, копії яких наявні в матеріалах справи та досліджені судом.

28.02.2019 між ДП «Рітейл Іст» та ПП «Сервента» було підписано акт перевірки розрахунків за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 на суму 17 267,59 грн. простроченої дебіторської заборгованості, копію якого долучено до справи.

Матеріали справи також містять накладні на повернення на загальну суму 3 509,47 грн, а саме: № від 12.06.2019 на суму 28,61 грн, № від 12.06.2019 на суму 8582 грн, № від 12.06.2019 на суму 2 164,90 грн та № від 12.06.2019 на суму 1 230,14 грн.

ПП «Сервента» було направлено на адресу ДП «Рітейл Іст» вимогу (в порядку ст. 530 ЦК України) № 21/02-2 від 21.02.2019, відповідно до якої позивач вимагав в строк встановлений законодавством сплатити основний борг за договором поставки від 19.01.2015 № РІ028599 на суму 23 415,12 грн.

Як зазначає позивач, відповіді на вимогу отримано не було, заборгованість не сплачено.

Оскільки в порушення своїх договірних зобов`язань відповідачем не було здійснено оплати решти вартості поставленого позивачем товару в сумі 13 758,12 грн (17 267,59 грн 3 509,47 грн), то у відповідача утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання договору № РІ028599 від 19.01.2015 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 16 158,54 грн, що підтверджується видатковими накладними № 470 від 11.05.2018 на суму 6 019,49 грн, № 471 від 11.05.2018 на суму 6 019,49 грн, № 1014 від 09.11.2018 на суму 2 059,78 грн, № 1025 від 12.11.2018 на суму 2 059,78 грн, копії яких наявні в матеріалах справи та досліджені судом; 28.02.2019 між ДП «Рітейл Іст» та ПП «Сервента» було підписано акт перевірки розрахунків за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 на суму 17 267,59 грн. простроченої дебіторської заборгованості, копію якого долучено до справи; відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 3 509,47 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними на повернення; відповідачем не було оплачено позивачу борг за договором № РІ028599 від 19.01.2015 у розмірі 13 758,12 грн (17 267,59 грн 3 509,47 грн).

Відповідач посилається на те, що оскільки оплата за товар відповідно до договору здійснюється лише після його реалізації, то, з огляду на відсутність доказів такої реалізації поставленого товару, у ДП «Рітейл Іст» ще не настав обов`язок по оплаті за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 5.1 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Згідно ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Поряд з цим, згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки/штампу самої юридичної особи, відсутність реквізитів довіреності на цю особу не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Водночас, відтиск печатки/штампу на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

З огляду на викладене, судом відхиляються заперечення відповідача щодо неналежного оформлення накладних, які засвідчували здійснення господарських операцій сторонами.

Крім того, ненадання позивачем супровідної документації, визначеної пунктами 3.6 договорів, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати зазначену господарську операцію.

Суд звертає увагу, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати визначені договором належним чином оформлені документи, із встановленням при цьому розумного строку для їх передання, доказів відмови відповідача від договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки у повному обсязі, у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не надано.

Таким чином, відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами ст. 666 Цивільного кодексу України правом встановити позивачу строк для передачі документів, що стосуються товару, якщо відповідач вважав таку передачу необхідною, а в разі невиконання вказаних вимог - правом відмовитися від договору та повернути товар.

Разом з тим, ненадання податкових накладних, посвідчень якості чи погоджених замовлень не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити переданий йому товар.

Також, заперечуючи проти позову, відповідач наголошував на тому, що строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару не настав, оскільки у позивача немає відомостей щодо реалізації відповідачем поставленого товару.

Договором № РІ028599 від 19.01.2015 передбачено обов`язок відповідача оплачувати поставлений позивачем товар після його реалізації кожні 30 днів.

Водночас, сторони передбачили у договорі право відповідача повернути позивачу товар у випадку, якщо він не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, за умови повідомлення відповідачем позивача про обсяг та причини повернення товару, а також про перелік торгівельних точок, з яких позивач зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення від відповідача вивезти вказаний товар (пп. 3.7.1 п. 3.7 договору).

Суд звертає увагу, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про повернення товару із зазначенням, що він не реалізований, не виходить на необхідний рівень продажу або сплив його строк придатності чи з інших причин до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що ненадання позивачем доказів реалізації товару не може свідчити про відсутність у відповідача обов`язку оплатити отриманий товар.

Отже, судом критично оцінюються доводи відповідача про те, що у нього не виник обов`язок з оплати отриманого товару, оскільки за умовами відповідного договору поставки товар переходить у власність покупця в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1 договорів), отже, покупець за договором поставки має всі правомочності власника і вільно ним розпоряджається. Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази реалізації товару, тому що позивач не є особою, яка реалізовує переданий товар, а відповідачем не було надано належних доказів того, що товар не був реалізований.

Разом з тим, факт поставки товару підтверджується матеріалами справи, а сума заборгованості відповідачем не заперечується.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що відповідач належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами заявлених до нього вимог не спростував, доказів повернення поставленого позивачем товару суду не надав.

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у своїх письмових заявах та їх відображення у судовому рішенні, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 13 758,12 грн, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення 13 758,12 грн боргу за поставлений згідно договору № РІ028599 від 19.01.2015 товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Сервента» до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» про стягнення 13 758,12 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г; ідентифікаційний код 38903507) на користь Приватного підприємства «Сервента» (49027, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Івана Акінфієва, буд. 18, офіс 30; ідентифікаційний код 36367416) 13 758 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень) 12 коп. боргу за поставлений згідно договору № РІ028599 від 19.01.2015 товар та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 06.11.2019.

Суддя П.В.Горбасенко