ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1839/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Петрова В.С.

при секретарі судового засідання Граматик Г.С.

за участю представників:

від позивача Наседкін О.І.,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Агроса до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне про стягнення заборгованості в загальній сумі 76105,87 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Агроса звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне про стягнення заборгованості в загальній сумі 357705,87 грн., у т.ч. 281600,00 грн. основної заборгованості, 18324,00 грн. 3% річних, 57781,87 грн. інфляційних втрат, посилаючись на наступне.

На підставі договору постачання № 21/24 від 26.06.2017 р. ТОВ Аллехтон-Україна? взяло на себе зобов`язання поставити та передати у власність СВК Криничне? товар згідно рахунків, які є невід`ємною частиною даного договору, а СВК Криничне? взяло на себе зобов`язання прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору (пп. 1.1. договору).

Згідно п.п. 2.1., 4.1., 4.3. даного договору найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість товару, вид пакування зазначається у рахунках, які є невід`ємною частиною договору. Ціна за одиницю товару, що постачається за цим договором, встановлюється в національній валюті України та узгоджується сторонами в рахунках по кожній партії окремо. Умови розрахунку за колену партію товару встановлюються у рахунку-фактурі. Оплата за товар має бути здійснена протягом трьох робочих днів з моменту, вказаному у рахунку- фактурі.

Так, позивач зазначає, що за вказаним договором постачання № 21/24 від 26.06.2017 р. СВК Криничне? замовило поставку добрива змішаного сухого марки NPK у кількості 136 т. Для оплати замовленого добрива відповідачу було надано рахунок-фактуру № 0000039 від 11.01.2017 р. на загальну суму 931600,00 грн., який мав бути оплачений у строк до 21.07.2017 р.

Як зазначає позивач, поставка добрива здійснювалася кількома партіями у такому порядку: 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000083 від 27.07.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 83 від 27.07.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000084 від 27.07.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 84 від 27.07.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000085 від 27.07.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 85 від 27.07.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000086 від 27.07.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 86 від 27.07.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000090 від 04.08.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 90 від 27.07.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000091 від 04.08.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 91 від 27.07.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000092 від 04.08.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 92 від 04.08.2017 р.; 17 т. - на підставі видаткової накладної № РН-0000093 від 04.08.2017 р. та товарно-транспортної накладної № 93 від 04.08.2017 р.

Таким чином, за ствердженнями позивача, замовлений відповідачем товар ТОВ Аллехтон-Україна? поставило у повному обсязі, проте свій обов`язок по оплаті поставленого товару відповідач виконав несвоєчасно та не у повному обсязі.

Також позивач додає, що у наданому відповідачу рахунку-фактурі № СФ-0000039 від 11.07.2017 р. вказано, що вартість замовленого товару у сумі 931600,00 грн. мала бути відповідачем сплачена в повному обсязі у строк до 21.07.2017 р.

При цьому, позивач вказує, що відповідач здійснив на користь ТОВ Аллехтон-Україна? лише наступні платежі: 200 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1706 від 17.07.2017 р.; 100000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1775 від 31.07.2017 р.; 50000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1786 від 02.08.2017 р.; 50000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1792 від 04.08.2017 р.; 100000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1791 від 04.08.2017 р.; 150000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1817 від 07.08.2017 р.

Отже, як зазначає позивач, залишається несплаченою вартість поставленого відповідачу товару у сумі 281600,00 грн.

Наразі позивач додає, що 01.11.2018 року між ТОВ Аллехтон-Україна? та ТОВ Триглав Логістікс? було укладено договір про відступлення права вимоги № 011111, за умовами якого ТОВ Триглав Логістікс? одержало право замість ТОВ Аллехтон-Україна? вимагати від СВК Криничне? погашення заборгованості за договором поставки № 21/24 від 26.06.2017 р. в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, включаючи сплату основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних.

В подальшому, як зазначає позивач, 26.04.2019 року між ТОВ Триглав Логістікс? та ТОВ ТД Агроса? було укладено аналогічний за змістом договір про відступлення права вимоги № 26041, за умовами якого ТОВ ТД Агроса? одержало право замість ТОВ Триглав Логістікс? вимагати від СВК Криничне? погашення заборгованості за договором поставки № 21/24 від 26.06.2017 р. в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, включаючи сплату основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних.

Як вказує позивач, про відступлення права вимоги було належним чином повідомлено відповідача.

Відтак, позивач вважає, що з огляду на те, що договори про відступлення права вимоги від 01.11.2018 р. та від 26.04.2019 р. укладено у формі, встановленій законом, відповідача було належним чином повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, ТОВ ТД Агроса? є належним позивачем у даній справі та має право вимагати від СВК Криничне? погашення заборгованості за договором поставки № 21/24 від 26.06.2017 р.

Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати поставленого товару, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 18324,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 57781,87 грн., що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2019 р. позовну заяву ТОВ Торговий дім Агроса прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1839/19 за правилами загального позовного провадження, при цьому призначено підготовче засідання з викликом учасників справи.

У підготовчому засіданні господарського суду 22 липня 2019 року по справі № 916/1839/19 було протокольно оголошено перерву до 05 серпня 2019 року згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено представника позивача.

Також у підготовчому засіданні господарського суду 05 серпня 2019 року по справі № 916/1839/19 було протокольно оголошено перерву до 03 вересня 2019 року згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено представників сторін.

Під час підготовчого засідання 03.09.2019 р. представник позивача звернувся до суду з заявою про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів з огляду на існуючу можливість врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.09.2019 р. у справі № 916/1839/19 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, при цьому підготовче засідання відкладено на 20.09.2019 р.

20.09.2019 р. позивачем була подана до господарського суду заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 76105,87 грн. Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено грошові кошти в сумі 281600,00 грн., і вказаним платежем позивач задовольнив позовні вимоги про стягнення пені, інфляційного збільшення боргу, 3% річних та частини вимог щодо основного боргу, а тому несплаченою залишається заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 76105,87 грн.

Вказана заява судом прийнята до розгляду.

В підготовчому засіданні 03.10.2019 р. відповідачем був поданий відзив на позов, який з урахуванням зменшення позивачем розміру позовних вимог та його розрахунку відповідно до ст. 534 ЦК України був прийнятий судом. Так, в обґрунтування заперечень відповідач вказує, що між ТОВ Аллехтон-Україна? та СВК Криничне? був укладений договір постачання № 21/24 від 26.06.2017 р., згідно якого ТОВ Аллехтон-Україна? взяло на себе зобов`язання поставити та передати у власність СВК Криничне? товар згідно рахунків, які є невід`ємною частиною даного договору, а СВК Криничне? взяло на себе зобов`язання прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. Як зазначає відповідач, на виконання умов вказаного договору СВК Криничне? здійснив першу оплату за поставлений товар 17.07.2017 року, тобто з даної дати виникло у ТОВ Аллехтон-Україна? зобов`язання реєстрації податкових накладних, проте ТОВ Аллехтон-Україна? не були подані на реєстрації податкові накладні, у зв`язку з чим СВК Криничне? зазнало збитків щодо отримання податкового кредиту для його реалізації у подальшому. На підтвердження зазначеного відповідач додає податкові накладні, які були складені у липні-серпні 2017 року, але не були зареєстровані та реєстрація податкових накладних відбулась лише у травні 2018 року, що підтверджується доданими до відзиву квитанціями. За ствердженнями відповідача, нездійснення реєстрації податкових накладних унеможливило виконання зобов`язань СВК Криничне? за договором поставки, що спричинило збитки підприємству. При цьому відповідач додає, що згідно норм чинного законодавства та з огляду на те, що ТОВ Аллехтон-Україна? не було вчинено дій щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим СВК Криничне? не міг виконати обов`язок до своєчасної та повної оплати за договором. Наразі відповідач зауважує, що основне зобов`язання за договором відповідачем виконано в повному обсязі, що підтверджується наданим платіжним дорученням та не заперечується позивачем.

Також відповідач не погоджується з розрахунком інфляційних втрат з наступних підстав. Відповідно до п. 4.3. договору постачання № 21/24 від 26.06,2017 року розрахунок за товар здійснюються як шляхом часткової передоплати, так і з відстрочкою платежу. Умови розрахунку за кожну партію товару вказуються у рахунку-фактурі та завіряються підписом та печаткою покупця. Як зазначає відповідач, у рахунку-фактурі № СФ-0000039 від 11.07.2019 року вказано, що рахунок дійсний до сплати до 21.07.2017 року, тобто строк виконання зобов`язань відповідача до 21.07.2017 року включно. Водночас відповідач додає, що в розрахунку встановленого індексу інфляції вбачається, що позивач здійснив його нарахування із суми 731600,00 грн. з подальшим зменшенням суми заборгованості відповідно до внесення проплати відповідачем за товар, проте у розрахунку позивача зазначено період нарахування інфляційних втрат по кожному дню прострочення та початком нарахування інфляційних втрат є дата 22.07.2017 року, що є невірним з огляду на наступне. По-перше, як стверджує відповідач, індекс інфляційних втрат не може нараховуватись за кожний день, період нарахування інфляційних втрат обирається за кожний місяць, а не за кожну окрему дату у місяці, а тому нарахування встановленого індексу інфляції за період з 22.07.2017 року по 30.02.2017 року, з 31.07.2017 року по 01.08.2017 року, з 02.08.2017 року по 03.08.2017 року, з 04.08.2017 року по 06.08.2017 року є неправомірним. Така позиція підтверджується в листі Верховного суду України від 03.04.1997р. № 62-97р. Тобто при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід рахувати, що сума, яка була внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, в нашому випадку квітень, індексується за період з урахуванням квітня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - тобто травня. Таким чином, за ствердженнями відповідача, нарахування інфляційних втрат розпочинається з серпня 2017 року та нараховується на суму боргу в розмірі 281600,00 грн., а тому позивачем невірно нараховано інфляцію. По-друге, як зазначає відповідач, індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення її купівельної спроможності, саме тому у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України законодавець чітко визначив, що нарахування встановленого індексу інфляції здійснюється за весь час прострочення, без обмежень певним вибірковим періодом. Отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом у липні 2019 року (01.07.2019 року), на думку відповідача, індекс інфляції за червень 2019 року був повідомлений Державною службою статистики і України 09.07.2019 року, то дійсний розмір інфляційних втрат позивача можливо встановити лише, розрахувавши встановлений індекс інфляції з часу прострочення виконанні відповідачем свого зобов`язання по час пред`явлення позову. Тобто, як вказує відповідач, інфляційні втрати розраховуються на суму 281600,00 грн. у період з серпня 2017 року по травень 2019 року (включно) та складає 56801,73 грн. При цьому відповідач не погоджується з думкою позивача, що несплаченою залишається заборгованість зі сплати основного боргу у сумі 76105,87 грн., а погашена сума боргу зарахована в суму нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.10.2019 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1839/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Агроса до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне про стягнення заборгованості в загальній сумі 76105,87 грн. та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 25 жовтня 2019 р.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

26 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Аллехтон-Україна? (постачальник) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом Криничне? (покупець) укладено договір постачання № 21/24, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар згідно рахунків, які є невід`ємного частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору від 26.06.2017 р. найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість товару, вид пакування зазначається у рахунках, які є невід`ємного частиною даного договору.

За умовами п. 3.1 договору від 26.06.2017 р. постачальник здійснює поставку покупцю товару (частини), зазначеного у рахунку, вільного від будь-яких прав та вимог третіх осіб протягом 2017 року на умовах поставки визначених у рахунках, згідно ІНКОТЕРМС редакції 2010 року (Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної Торгової Палати).

В п. 3.4 договору від 26.06.2017 р. сторони погодили, що строк (термін) поставки товару зазначається у рахунках до даного договору, які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку відвантаження автомобільним транспортом у разі затримки подачі автотранспорту покупця, термін поставки автоматично відсувається на час затримки. Постачальник не несе відповідальність за затримку відвантаження товару заводом виробником.

За умовами п. 3.9 договору від 26.06.2017 р. датою поставки товару вважається: у випадку відвантаження залізничним транспортом - дата штемпельної відмітки на залізничній накладній при здачі товару перевізнику; у випадку передачі товару на складі заводу-виробника або постачальника - дата оформлення видаткової накладної.

В п. 3.10 договору від 26.06.2017 р. передбачено, що постачальник зобов`язаний передати покупцеві такі документи: видаткові накладні, підписані та скріплені печаткою постачальника; рахунок-фактура.

Відповідно до п. 3.15 договору від 26.06.2017 р. приймання товару здійснюється покупцем: по якості - у відповідності з документами, що підтверджують якість товару та відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 11-7, із змінами та доповненнями; по кількості - у відповідності з товаросупроводжувальними документами та відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № 11-6, із змінами та доповненнями. Претензії по якості та кількості поставленого товару можуть бути пред`явлені покупцем постачальнику протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту передання товару покупцеві.

Згідно п. 3.16 договору від 26.06.2017 р. покупець протягом одного робочого дня з моменту отримання видаткових накладних від постачальника підписує їх, скріплює печаткою та один примірник видаткової накладної разом з дорученням негайно надсилає постачальнику рекомендованим або цінним листом, або передає під розписку.

За умовами п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору від 26.06.2017 р. ціна за одиницю товару, що постачається за цим договором, встановлюється в національній валюті України в гривнях та узгоджується сторонами в рахунках по кожній партії окремо. Загальна сума договору складається із суми всіх рахунків. Розрахунок за товар здійснюється як шляхом часткової передоплати, так і з відстрочкою платежу. Умови розрахунку за кожну партію товару вказуються у рахунку-фактурі та завіряються підписом та печаткою покупця. Оплата за товар має бути здійснена протягом трьох робочих днів з моменту, вказаному у рахунку-фактури. Вид розрахунків: безготівковий. Днем оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.1 договору від 26.06.2017 р. сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 31 грудня 2017 р.

Умовами п. 8.1 договору від 26.06.2017 р. визначено, що усі спори між сторонами, які не були вирішенні шляхом переговорів, розглядаються в судовому порядку, відповідно до чинного законодавства України.

В п. 9.1, 9.2 договору від 26.06.2017 р. передбачено, що умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа. Жодна із сторін не має права передавати свої права за договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір, який за своєю правовою природою відноситься до договору поставки, є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки № 21/24 від 26.06.2017 р. ТОВ Аллехтон-Україна? поставлявся відповідачу обумовлений договором товар. Зокрема, за вказаним договором № 21/24 від 26.06.2017 р. ТОВ Аллехтон-Україна? за період з 27.07.2017 року та 04.08.2017 року було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 931600,00 грн. (з т.ч. ПДВ), що підтверджується:

- видатковою накладною від 27.07.2017 р. № РН-0000083, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 13);

- видатковою накладною від 27.07.2017 р. № РН-0000084, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 15);

- видатковою накладною від 27.07.2017 р. № РН-0000085, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 17);

- видатковою накладною від 27.07.2017 р. № РН-0000086, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 19);

- видатковою накладною від 04.08.2017 р. № РН-0000090, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 21);

- видатковою накладною від 04.08.2017 р. № РН-0000091, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 23);

- видатковою накладною від 04.08.2017 р. № РН-0000092, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 25);

- видатковою накладною від 04.08.2017 р. № РН-0000093, відповідно до якої поставлено і передано товар на суму 116450,00 грн. (а.с. 27).

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому поставлений товар було отримано уповноваженими особами відповідача, про що свідчать підписи осіб на вказаних видаткових накладних, які скріплені печаткою відповідача.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки товару неналежної якості відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявні підписи уповноваженої особи відповідача на вказаних видаткових накладних.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки № 21/24 від 26.06.2017 р., а також чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договору видаткових накладних та рахунку-фактури № СФ-0000039 від 11.07.2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, за умовами п. 4.3 договору від 26.06.2017 р. розрахунок за товар здійснюється як шляхом часткової передоплати, так і з відстрочкою платежу, наразі умови розрахунку за кожну партію товару вказуються у рахунку-фактурі та завіряються підписом та печаткою покупця. При цьому оплата за товар має бути здійснена протягом трьох робочих днів з моменту, вказаного у рахунку-фактурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив на користь постачальника ТОВ Аллехтон-Україна? наступні оплати:

- 17.07.2017 р. в розмірі 200000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1706 від 17.07.2017 р.;

- 31.07.2017 р. в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1775 від 31.07.2017 р.;

- 02.08.2017 р. в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1786 від 02.08.2017 р.;

- 04.08.2017 р. в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1791 від 04.08.2017 р.;

- 04.08.2017 р. в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1792 від 04.08.2017 р.;

- 07.08.2017 р. в розмірі 150000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1817 від 07.08.2017 р.

Відтак, з вказаних платіжних доручень вбачається, що оплату було здійснено на виконання рахунку № 39 від 11.07.2017 р., та загальна сума сплачених на користь ТОВ Аллехтон-Україна? грошових коштів згідно вказаних вище платіжних доручень становить 650000,00 грн. Тобто, несплаченою постачальнику ТОВ Аллехтон-Україна? залишилась вартість поставленого товару в сумі 281600,00 грн.

При цьому свої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №21/24 від 26.06.2017 р. позивач обґрунтовує набуття ним прав і обов`язків по виконанню договору про відступлення права вимоги № 26041 від 26.04.2019 р. внаслідок укладення між ТОВ Триглав Логістік (первісний кредитор) та ТОВ Торговий дім Агроса (новий кредитор) договору про відступлення права вимоги № 26041 від 26.04.2019 р.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2018 р. між ТОВ Аллехтон-Україна? (первісний кредитор) та ТОВ Триглав Логістік (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 01111, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р. (далі - основний договір), укладеним між первісним кредитором та Сільськогосподарським виробничим кооперативом Криничне (далі - боржник).

Пунктом 1.2 договору від 01.11.2018 р. встановлено, що за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати з боржника за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р. в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, сплатити суму основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних.

Згідно п. 1.3 договору від 01.11.2018 р. право вимоги первісного кредитора до боржника основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних за основним договором підтверджується наступними документами: договір постачання № 21/24 від 26 червня 2017 року; рахунок фактура № СФ-0000039 від 11 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000083 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000084 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000085 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000086 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000090 від 4 серпня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000091 від 4 серпня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000092 від 4 серпня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000093 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 83 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 84 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 85 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 86 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 90 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 91 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 92 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 93 від 4 серпня 2017 року; які передаються первісним кредитором новому кредитору в момент підписання сторонами договору.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору від 01.11.2018 р. сума відступлених прав вимоги становить 281600 грн. разом з ПДВ. Вартість відступлення права вимоги за цим договором дорівнює сумам, сплати боржником новому кредиторові на виконання умов основного договору після переходу до нового кредитора права вимоги за ним.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2019 р. між ТОВ Триглав Логістік (первісний кредитор) та ТОВ Торговий дім Агроса (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 26041, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором постачання № 21/24 від 26 червня 2017 р. (далі - основний договір), укладеним між Сільськогосподарським виробничим кооперативом Криничне та Товариством з обмеженою відповідальністю Аллехтон-Україна?.

Пунктом 1.2 договору від 26.04.2019 р. встановлено, що за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне (далі боржник) за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р. в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р., сплатити суму основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних.

Згідно п. 1.3 договору від 26.04.2019 р. право вимоги первісного кредитора до боржника основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних за основним договором підтверджується наступними документами: договір відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р.; договір постачання № 21/24 від 26 червня 2017 року; рахунок фактура № СФ-0000039 від 11 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000083 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000084 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000085 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000086 від 27 липня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000090 від 4 серпня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000091 від 4 серпня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000092 від 4 серпня 2017 року; видаткова накладна № РН-0000093 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 83 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 84 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 85 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 86 від 27 липня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 90 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 91 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 92 від 4 серпня 2017 року; товарно-транспортна накладна № 93 від 4 серпня 2017 року; які передаються первісним кредитором новому кредитору в момент підписання сторонами договору.

Умовами п.п. 2.1, 2.2 договору від 26.04.2019 р. передбачено, що підписанням цього договору сторони підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору оригіналів документів, зазначених ви. 1.3 договору. Одночасно з підписанням цього договору первісний кредитор передає новому кредитору повідомлення до боржника про часткове відступлення права вимоги за зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на нового кредитора.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору від 26.04.2019 р. сума відступлених прав вимоги становить 304050 грн. разом з ПДВ. Вартість відступлення права вимоги за цим договором дорівнює сумам, сплаченим боржником новому кредиторові на виконання умов основного договору після переходу до нового кредитора права вимоги за ним.

За умовами п. 5.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Як вказує позивач, про відступлення права вимоги за вказаним договором від 26.04.2019 р. відповідач був належним чином повідомлений, про що свідчать опис вкладення у цінний лист від 08.05.2019 р. та накладна № 707 від 08.05.2019 р., копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 38).

Таким чином, за ствердженнями позивача, погашення заборгованості на користь нового кредитора відповідачем не було здійснено, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

При цьому під час розгляду справи в суді відповідачем 04.09.2019 р. було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 281600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3306 від 04.09.2019 р.

З огляду на вказану оплату позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 76105,87 грн., про що 20.09.2019 р. була подана відповідна заява, яку позивач обґрунтував тим, що сплаченою відповідачем після відкриття провадження у справі сумою в розмірі 281600,00 грн. позивач задовольнив позовні вимоги про стягнення пені, інфляційного збільшення боргу, 3% річних та частини вимог щодо основного боргу, а тому несплаченою залишається заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 76105,87 грн. Так, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у позові було здійснено нарахування відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 18324,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 57781,87 грн., що заявлялись попередньо до стягнення у позовній заяві.

Відтак, позивач, вважаючи себе замість ТОВ Аллехтон-Україна? новим кредитором відповідача, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором поставки на загальну суму 76105,87 грн.

Разом з тим, слід зазначити, що правовідносини із заміни сторони у зобов`язанні, зокрема відступлення права вимоги (заміна первісного кредитора новим кредитором) регулюються ст.ст. 512 -517 ЦК України.

Згідно ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні, а саме: до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, чинним законодавством передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

У відповідності зі ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Так, перелік необхідних документів та інформації визначається, виходячи із суті зобов`язання, яке існує між боржником та первісним кредитором. Як правило, до необхідних документів відноситься договір, на підставі якого виникло право первісного кредитора, а також первісні документи, як-то: накладні, що засвідчують факт передачі товару, платіжні доручення про сплату грошових коштів, акти приймання-передачі робіт або послуг тощо.

Отже, виходячи з наведеного, визначальним для заміни кредитора у зобов`язанні є встановлення наявності у первісного кредитора права вимоги від боржника щодо виконання останнім зобов`язання.

Так, позивач стверджує, що ТОВ Триглав Логістік як первісний кредитор згідно договору від 26.04.2019 р. відступив позивачу право вимоги до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р. в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р., а саме сплати суму основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних витрат, трьох відсотків річних.

Між тим суд, дослідивши обставини щодо наявності у ТОВ Триглав Логістік прав кредитора відносно СВК Криничне за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р., з`ясував наступне. Так, в п. 9.2. договору постачання № 21/24 від 26 червня 2017 р., укладеного між СВК Криничне як покупцем та ТОВ Аллехтон-Україна? як постачальником, погоджено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за договором третій стороні без письмово згоди іншої сторони. Отже, передача прав ТОВ Аллехтон-Україна? як постачальника за вказаним правочином є можливою лише за згоди іншої сторони, тобто покупця - СВК Криничне. Однак, доказів такої згоди з боку СВК Криничне до матеріалів справи не надано, тим самим суд вважає, що у даному випадку при укладенні між ТОВ Аллехтон-Україна? і ТОВ Триглав Логістік договору про відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р. його сторонами порушені положення ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України в частині порядку заміни кредитора у зобов`язанні.

Доводи позивача про те, що відповідач був повідомлений про укладання договору про відступлення права вимоги від 26.04.2019 р. № 26041 судом до уваги не приймаються, оскільки вказані обставини не свідчать про надання відповідачем письмової згоди постачальнику - ТОВ Аллехтон-Україна? на відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р.

Відтак, суд доходить висновку про те, що первісно укладений між ТОВ Аллехтон-Україна? і ТОВ Триглав Логістік договір про відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р. суперечить чинному законодавству, а саме вимогам ст. 516 Цивільного кодексу України, зокрема в частині обов`язкового погодження із СВК Криничне заміни кредитора у зобов`язанні за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р.

Отже, з огляду на відсутність належних доказів повідомлення боржника про перехід до ТОВ Триглав Логістік як до нового кредитора права вимоги на суму 281600,00 грн. на підставі договору № 01111 від 01.11.2018 р., суд доходить висновку про невиникнення у вказаного Товариства прав, а у відповідача як боржника - зобов`язань за згаданим договором про відступлення права вимоги.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає недоведеними доводи позивача про набуття ТОВ Триглав Логістік як кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р. права вимоги до відповідача за договором постачання № 21/24 від 26 червня 2017 р. В свою чергу відступлення ТОВ Триглав Логістік позивачу згідно договору від 26.04.2019 р. № 26041 будь-яких прав за договором поставки товару № 21/24 від 26 червня 2017 р. є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено обсяг прав первісного кредитора - ТОВ Триглав Логістік, що існували на момент переходу цих прав.

Більш того, з огляду на здійснення відповідачем сплати на користь ТОВ Торговий дім Агроса грошових коштів в розмірі 281600,00 грн. згідно платіжного доручення № 3306 від 04.09.2019 р., слід зазначити, що вказані дії відповідача не свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Адже за приписами ст. 516 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, і у цьому разі належним виконанням буде виконання боржником свого обов`язку саме первісному кредиторові.

Також згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

До того ж, як вбачається з вищевказаного платіжного доручення, в графі призначення платежу вказано: мінеральні добрива згідно рах. № 39 від 11.07.2017р. ПДВ-46933,33грн., що вказує на те, що відповідачем була сплачена сума основної заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язань з оплати поставленого товару за договором поставки № 21/24 від 26.06.2017 р.

При цьому зарахування позивачем перерахованої з боку відповідача суми в розмірі 281600,00 грн. в якості сплати інфляційного збільшення боргу, 3% річних та частини вимог щодо основного боргу згідно ст. 534 Цивільного кодексу України, суд вважає безпідставним.

Адже за ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Так, у випадку визнання судом належним виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати боргу, зарахування позивачем сплаченої суми в розмірі 281600,00 грн. в якості оплати інфляційного збільшення боргу та 3% річних на підставі ст. 534 Цивільного кодексу України не може вважатись належним, оскільки при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст. 534 ЦК) слід виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов`язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо (ст. 536 ЦК України). Проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК за порушення грошового зобов`язання, погашаються після суми основного боргу.

Поряд з цим слід зауважити, що за змістом договору відступлення права вимоги від 26.04.2019 р. ТОВ Триглав Логістік (у разі набуття ним прав кредитора) могло відступити право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за договором поставки № 21/24 від 26 червня 2017 р. в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги № 01111 від 01.11.2018 р., сума яких згідно п. 4.1 останнього становила 281600,00 грн. Тобто позивач міг набути виключно право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за договором постачання № 21/24 від 26 червня 2016 р. в сумі 281600,00 грн., а не 304050,00 грн., як вказано в п. 4.1 договору від 26.04.2019 р. № 26041.

Відтак, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати основного боргу в сумі 76105,87 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Агроса про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне заборгованості за поставлені товари згідно договору поставки товару № 21/24 від 26.06.2017 р. в розмірі 76105,87 грн. є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Агроса до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Криничне про стягнення заборгованості в загальній сумі 76105,87 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2019 р.

Суддя В.С. Петров