ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Справа № 918/453/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Демидюк О.О. , суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Гречки Сергія Вікторовича на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 15.08.19р. суддею Бережнюк В.В. об 12:49 год. у м.Рівному, повний текст складено 19.08.19р. у справі № 918/453/19

за позовом Малого приватного підприємства "Моріон"

до Гречки Сергія Вікторовича

про стягнення неустойки 10 945,52 грн.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Мале приватне підприємство "Моріон" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Гречки С.В. , в якій просить суд стягнути з останнього неустойку в розмірі 10 945,52 грн., нарахованої за прострочення повернення торгівельних місць, при цьому покликається на статтю 785 ЦК України, зазначає про неповернення відповідачем орендованого майна та користування таким майном після припинення договору оренди.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.08.2019 року у справі №918/453/19 позов Малого приватного підприємства "Моріон" до Гречки С.В. про стягнення неустойки 10 945,52 грн. задоволено. Стягнуто з Сергія Вікторовича Гречки ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 08.02.2006 року, ІПННОМЕР_2) на користь Малого приватного підприємства "Моріон" (33028, м. Рівне, вул. Шевченка, 7, ) - 10 945 (десять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 52 коп. неустойки, та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на рішення господарського суду Рівненської області від 26.03.2018 року у справі №918/802/17, ст. 75 ГПК України, ст. ст. 11, 526, 610, 611, 612, 785 ЦК України, ст. ст. 173, 193 ГК України, постанову про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2018 року вказав, що факт неналежного виконання зобов`язань відповідачем щодо повернення торговельних місць та умисного неправомірного користування ними після закінчення терміну дії Договорів підтверджується зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили. Крім того, зазначено, що судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що торговельні місця позивачу були повернуті з користування відповідача 19 листопада 2018 року. З зазначеного вбачається, що Відповідач користувався камерою схову № 270 та торговельним місцем №271 на ринку "Моріон", не маючи на це права з 01 листопада 2017 року (з моменту закінчення договорів оренди) по 19 листопада 2018 року. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що останній обраховано арифметично правильно із зазначенням вірних періодів та сум, а тому дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, зазначає, що на момент відкриття провадження у справі та на час прийняття судового рішення №918/453/19 Фізична-особа підприємець С. В. Гречка припинив свою підприємницьку діяльність, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 провадження № 12-294гс18, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі №280/1133/17 провадження №61-41133св18 звернув увагу, що позивач правомірно звернувся у Господарський суд Рівненської області із позовом до фізичної особи С.В. Гречки .

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області по справі №918/453/19.

Вказує, що 15.08.2019 року клопотанням до Господарського суду було додано Акти перевірки Держгеокадастром (які мають знаходитися у матеріалах справи BH №918/453/19) №522-ДК/487/АП/09/)1/17 від 21.11.2017 року, де було встановлено, що земельна ділянка площею 0,34 га. на вул. Шевченка 7, м. Рівне використовується не за цільовим призначенням, та було виписано припис в якому вимагалось усунути виявлені порушення земельного законодавства (прибрати торгові місця-кіоски). Під час повторної перевірки Держгеокадастр виписав інший акт №135-ДК/71/АП/09/01/-18 від 12.02.2018 року, де було вказано, що директор МПП «Моріон» вимоги припису виконав частково, демонтувавши малі нестаціонарні споруди ( облаштовані торгівельні місця), які на праві власності належали підприємству, що підтверджує те, що до кіосків, за які хоче позивач стягнути неустойку, немає жодного відношення та йому не належать, оскільки ще 12.02.2018 року облаштовані торгові місця-кіоски які належали МПП «Моріон» було демонтовано, а значить підписавши акт Держгеокадастра №135-ДК/71/АП/09/01/-18 від 12.02.2018 року, МПП «Моріон» визнало що були демонтовані всі облаштовані МПП «Моріон» торгові місця- КЗТ. В подальшому припис Держгеокадастра не було виконано і надалі, а було встановлено двоповерхові мапи МПП «Моріон», через що Держкадастром було відправлено направлення про вилучення земельної ділянки у МПП «Моріон» за адресою м. Рівне вул. Шевченка 7, № 040-17-0.4.3-219/90-19 від 04.03.2019 року до поліції, прокуратури, та головній посадовій особі В.Є.Хомку, та має бути вилучена з користування МПП «Моріон» згідно ст. 141 Земельного кодексу України, а тому позивач який вимагає неустойку за річ - землю, не має права надавати землю в оренду, як річ(торгове місце) оскільки вона не надавалася під ринок згідно рішення Рівненської міської ради №121 від 15.04.1999 року згідно наказу №57/188/84/105 від 26.02.2002 року « Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції України Міністерство внутрішніх справ України Державна податкова адміністрація України Державний комітет стандартизації, метрології та сертифікації України», та збір за видачу дозволу на розміщення об`єктів торгівлі ст.17 Декрету Кабінету Міністрів України №56/93. Аналогічна справа-за позовом того ж МПП «Моріон» Верховним Судом Касаційного господарського суду м. Київ 03.09.2019 року було винесено постанову по справі №918/823/17, у якій скасовується постанова Північно-західного апеляційного господарського суду м.Рівне від 16.05.2019 року та рішення господарського суду Рівненської області від 01.11.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу МПП «Моріон» наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду.

Серед іншого, з посиланням на ст.277 ГПК України, зауважує, що у своїй апеляційній скарзі відповідач не вказує, які конкретно норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини були неправильно застосовані судом першої інстанції під час розгляду справи. Так само не зазначає в чому полягають порушення норми процесуального права і які призвели до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі відповідач лише стверджує, що додані позивачем до позовної заяви копії документів та прийняті господарським судом Рівненської області ухвали у справі №918/453/19 є підробленими, оскільки посвідчені підробленою печаткою, яка не містить Державного Герба України національної держави Україна, як зазначено в ст. 20 Конституції України. З посиланням на ст.ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України, на підтвердження таких доводів про фальсифікацію документів відповідач не додає до апеляційної скарги жодних допустимих та належних доказів.

Просить рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2019 року у справі №918/453/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, 30.10.2019 року на адресу суду від Гречки С.В. надійшло клопотання, в порядку ч. 10 ст.270 ГПК України про проведення судового засідання із повідомленням (викликом) учасників справи, вважаючи, що вказана справа має загальнонаціональний та державний інтерес, що стосується його життя та коштів.

Розглянувши вказане клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Стаття 2 ГПК України передбачає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Це означає, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватися, у першу чергу, основним завданням судочинства. І таким основним завданням є саме ефективний захист прав та інтересів особи. На цьому ж принципі базується і право суду застосувати на вимогу особи, яка звернулася до суду, спосіб захисту її права, який не передбачений законом або договором, якщо передбачені законом або договором способи не забезпечують ефективного захисту такого права.

Для реалізації ефективного захисту прав та інтересів особи як основного завдання судочинства суду надаються ряд дискреційних повноважень при вирішенні процесуальних питань. Господарський процесуальний кодекс України прямо передбачає, що не тільки суд, але й учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 5, 6, 7 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 5 статті 12 ГПК України врегульовано, що малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 статті 247 ГПК України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведені приписи процесуального законодавства, зважаючи на категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, які входять до предмету доказування, час, необхідний для вчинення судом та учасниками процесуальних дій, кількість учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справа має незначну складність, для якої пріоритетним є швидке вирішення спору, тож справа є малозначною, розгляд якої підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з тим, колегією суддів Північного-західного апеляційного господарського суду не встановлено виняткових обставин, передбачених частиною 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України для розгляду справи у загальному порядку. Доводи сторони з приводу того, що справа має велике для неї значення, посилання заявника, що справа має загальнонаціональний та державний інтерес, апеляційним господарським судом відхиляються з огляду на вищевикладене, а відтак не є у даному випадку визначальними, і не повинні бути перешкодою для здійснення завдань господарського судочинства.

Відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Гречки С.В. на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2019р. у справі №918/453/19 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 30.10.2019 року надійшло клопотання Гречки С.В. , у якому останній вимагає прийняти до уваги (виконати) постанову Верховного Суду України від 21.05.2013р. у справі №21-132а13 та постанову Верховного Суду України від 28.03.2013р. у справі №21-26а13 судової палати в адміністративних справах та підтвердити реальний факт окремою ухвалою, що він є і був лише громадянином республіки Україна, а відповідача по справі №918/453/19 ФОП Гречки С.В. не існує та не існувало, яке відхиляється судовою колегією, як необґрунтоване та таке, що спростовується нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

30.10.2019 року Гречка С.В. просить витребувати і додати до справи №918/453/19 наступні документи: Висновок експертів № 1094/1095/1096 судової земельної експертизи по господарській справі - 918/792/17 суддя Церковна Н.Ф господарський суд Рівненської області який складено 23.08.2019 року м. Львів; Документи завірені належним чином з ГУ ДФС у Рівненський області - податковий звіт МПП «Моріон» за 2016 рік з відомостями чи були на балансі МПП «Моріон» створені торгові місця - тобто «річ» МПП «Моріон» на ринку «Моріон» і який сплачувався МПП «Моріон» податок з 2016 року - за землю чи за надані в оренду підприємцям створені МПП «Моріон» торгові місця -«річ».

Долучити до справи №918/453/19 такі документи: Постанову Верховного суду України у складі Касаційного господарського суду від 03 вересня 2019 року по справі 918/823/17. Відповідь на запит громадянина України С.П.Яганова начальника управління комунальною власністю Рівненської міської ради Н.Поліщук від 24.10.17 № 08- 1103 3. Розпорядження міського голови В.Чайка від 21.01.1999року № 105-р 4. Повідомлення про знахідку безхозної землі у межах адміністративно - територіальної одиниці м. Рівне Унітарної республіки Україна громадянами держави Україна С.П.Ягановим, С.В. Гречка , І.В. Малиновським від 19 червня 2018 року №Ко 1597/2-18.

Вказане клопотання, також не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. (ст. 74 ГПК України)

Згідно із ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ГПК України, зокрема, визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 81 ГПК України, зокрема, визначено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції не заявлялося клопотання про витребування будь-яких доказів.

При цьому, в суді апеляційної інстанції, скаржник додає до матеріалів справи копію висновку експертів № 1094/1095/1096 судової земельної експертизи по господарській справі 918/792/17 суддя Церковна Н.Ф господарський суд Рівненської області який складено 23.08.2019 року м. Львів (фрагменти з назвою і номером та кому направлено і стор.17-18,); копію відповіді на запит громадянина України С . П. Яганова начальника управління комунальною власністю Рівненської міської ради Н.Поліщук від 24.10.17 № 08-1103; копії Розпорядження міського голови В.Чайка від 21.01.1999року № 105-р; копії повідомлення про знахідку безхозної землі у межах адміністративно - територіальної одиниці м. Рівне Унітарної республіки Україна громадянами держави Україна С.П. Ягановим, С.В. Гречка , І.В. Маліновським від 19 червня 2018 року № Ко 1597/2-18; оригінал опису про відправлення клопотання з додатками на адресу МПП «Моріон»; оригінал чеку про відправлення клопотання з додатками на адресу МПП «Моріон» та заявляє про те, що він не міг надати вказані докази, оскільки вони стали йому відомі після винесення рішення судом у даній справі.

Судова колегія зауважує, що вказані докази скаржником до суду першої інстанції не подавалися при цьому існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції та могли бути відомі скаржнику, а тому розцінює подані документи, як нові докази у справі.

Згідно із ст. 269 ГПК України, зокрема, визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як зазначалося скаржником не наведено виняткових випадків неможливості подання таких документів до суду першої інстанції, а тому вони не приймаються до уваги і судом апеляційної інстанції.

Також, 30.10.2019 року Гречкою С.В. було подано клопотання, у якому вважає, що постанова Верховної ради України від 19.02.1992р. «Про Державний герб України» є неконституційною і нечинною, оскільки ВРУ прийняла цю постанову у відсутність повноважень і під час дії до 17.04.1991р. «Державного герба Української Рядянської Республіки…», а тому, в порядку ст. 227, 246 ГПК України просить винести окрему ухвалу про порушення Верховною радою України ст.. 20 Конституції України щодо встановлення опису і порядку використання державних символів, яке перешкоджає і унеможливлює належний розгляд справи №918/453/19 та виготовлення процесуальних документів у його ході. Винести окрему ухвалу про приведення назви Північно-західного апеляційного господарського суду до конституційних назв територій зазначених у ст. 133 Конституції України. Встановити у окремій ухвалі строк для надання відповіді та термін , необхідний для її виконання. Надіслати окрему ухвалу стосовно порушення ст. 20 та 133 Конституції України до Верховної ради України. Зупинити провадження у справі №918/453/19 у порядку п.п.5ч.1 ст.227 КАС України до виконання окремої ухвали, а саме до прийняття Верховною радою України Закону України про опис і порядок використання Державних символів України у відповідності до приписів ст.20 Конституції України та зобов`язати відповідача утриматись від використання підробленої печатки та офіційних бланків, які не містять зображення Державного герба України, опис якого визначено Законом України у відповідності до приписів ст. 20 Конституції України та приведення у відповідність до ст. 133 Конституції України назви суду у відповідності до його територіальної належності.

Судова колегія розглянувши подане клопотання, вважає за необхідне вказати таке.

Згідно із ст. 246 ГПК України, зокрема, визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Судова колегія, відхиляє вказане клопотання як необґрунтоване, оскільки воно ґрунтується лише на власній позиції апелянта та не стосується розгляду даної справи.

Відповідно до ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Проте, судова колегія не знайшла підстав для зупинення провадження у справі №918/453/19 оскільки в матеріалах справи містяться достатні докази для встановлення та оцінки фактів, які є предметом судового розгляду, заявлена підстава для зупинення не є обставиною, що унеможливлює розгляд даної апеляційної скарги, оскільки апеляційний господарський суд переглядає законність рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2019 року на момент його прийняття.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Мале приватне підприємство "Моріон", (надалі - Позивач), є власником (оператором) ринку "Моріон" зареєстрованого за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 7 , підтверджується Дозволом на розміщення об`єкта торгівлі № 682 від 13.08.2003р (а.с. 10).

15 липня 2016 року між Малим приватним підприємством "Моріон" та Фізичною особою-підприємцем Гречка Сергій Вікторович, (надалі - Відповідач), було укладено Договір оренди камери схову №270-кс/16 та Договір оренди торговельного місця №271/16 (далі - Договори) (а.с. 13-14,17-18).

З умов та тексту зазначених договорів вбачається, що за своїми умовами останні є аналогічними.

Згідно умов п.1.1. Договорів Орендодавець (Позивач) передає, а орендар (Відповідач) приймає у строкове платне користування камеру схову №270 загальною площею 2,8 кв.м, та місце №271 загальною площею 2,8 кв.м., що розташовані на території ринку "Моріон", (далі - об`єкти оренди) для провадження торговельної діяльності.

01 серпня 2016 року МПП "Моріон" передало Відповідачу у строкове платне користування камеру схову №270 загальною площею 2,8 кв.м, та місце №271 загальною площею 2,8 кв.м., що підтверджується актами приймання-передавання, які є додатками №1 до Договорів (а.с. 15, 19).

31 липня 2017 року між сторонами було укладено додаткові угоди до Договорів, згідно яких сторони домовились п. 6.1. Договорів викласти у новій редакції, а саме було визначено термін дії усіх Договорів до 31 жовтня 2017 року включно (а.с. 16, 20).

Отже, договори оренди камеру схову №270 та місця №271 від 15.07.2016р. припинили свою дію 31.10.2017 року.

Згідно п.3.2.5., п.3.2.11 Договорів, Відповідач зобов`язувався повернути Позивачу торгівельні місця в день закінчення дії договорів.

Матеріалами справи стверджено, відповідач своїх зобов`язань із повернення камери схову та торговельного місця не виконав і МПП "Моріон" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовами про зобов`язання звільнити вказані місця.

26 березня 2018 року рішенням Господарського суду Рівненської області, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 червня 2018 року у справі №918/799/17 (а.с. 33-42), зобов`язано Фізичну особу-підприємця Яганова Сергія Павлович звільнити торговельне місце №6 на ринку "Моріон" (м.Рівне, вул. Шевченка, 7) шляхом демонтажу тимчасової споруди типу КЗТ та стягнуто заборгованість.

26 березня 2018 року рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/802/17 (а.с. 21-31), зобов`язано Фізичну особу-підприємця Гречку Сергія Вікторовича звільнити торговельні місця №270, №271 на ринку "Моріон" (м.Рівне, вул. Шевченка, 7) шляхом демонтажу тимчасових споруд типу КЗТ.

На вказане рішення відповідач подавав апеляційну скаргу.

Ухвалою від 07.05.2018 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гречки Сергія Вікторовича на рішення господарського суду Рівненської області від 26.03.2018р. у справі № 918/802/17 повернуто заявнику.

Рішення набрало законної сили 07.05.2018 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт неналежного виконання зобов`язань Відповідачем щодо повернення торговельних місць та умисного неправомірного користування ними після закінчення терміну дії Договорів підтверджується зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили.

19 листопада 2018 року на виконання вказаного вище рішення суду, на підставі судових наказів Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в межах виконавчого провадження ВП №56668990 примусово було звільнено торгівельні місця на ринку "Моріон" №270 та №271 шляхом демонтажу тимчасових нестаціонарних споруд типу КЗТ, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2018 року (а.с. 32).

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що торговельні місця Позивачу були повернуті з користування Відповідача 19 листопада 2018 року.

З зазначеного вбачається, що Відповідач користувався камерою схову № 270 та торговельним місцем №271 на ринку "Моріон", не маючи на це права з 01 листопада 2017 року (з моменту закінчення договорів оренди) по 19 листопада 2018 року.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на момент припинення Договорів (31.10.2017 року) розмір орендної плати становив: за Договором №270-кс/16 оренди камери схову від 15.07.2016 р. - 95,20 грн.; за Договором №271/16 оренди торговельного місця від 15.07.2016 р. - 338, 00 грн.

Матеріали справи містять вимоги, надіслані відповідачу 12 грудня 2018 року та 27 лютого 2019 року про сплату неустойки за період з 01.11.2017р. по 19.11.2018 р., в розмірі 10 945 грн. 52 коп.. Однак С.В.Гречка їх не отримав, вимоги були повернуті відправнику відділенням пошти із відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 33-34).

Проте, відповідач добровільно суму неустойки не сплатив, тому МПП "Моріон" звернулося до суду із даним позовом.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14 березня 2016 року та припинив підприємницьку діяльність 28 січня 2019 року. Вказане підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 11-12).

Отже, на момент відкриття провадження у справі та на час прийняття судового рішення №918/453/19 Фізична-особа підприємець С. В. Гречка припинив свою підприємницьку діяльність, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 провадження № 12- 294гс18.

Таким чином, враховуючи що зміст правовідносин між позивачем та відповідачем виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою статусу ФОП не припинились, цей спір за своїм предметним складом підвідомчий господарській юрисдикції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі №280/1133/17 провадження №61-41133св18.

Згідно статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За статтею 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Враховуючи усе викладене вище, судова колегія вважає правомірним звернення позивача із даним позовом до господарського суду Рівненської області.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом установлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними 15.07.2016р. договору оренди камери схову №270-кс/16 та договору оренди торговельного місця №271/16 .

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, договір оренди камери схову №270-кс/16 та договір оренди торговельного місця №271/16 від 15.7.2016р. припинили свою дію 31.10.2017 року.

Згідно із ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи зазначені норми, позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі 10 945,52грн..

Перевіривши розрахунок, який здійснений судом першої інстанції та наданий позивачем за період з 01.11.2017р. по 19.11.2018 р., в розмірі 10 945 грн. 52 коп. вважає його правильним і дана сума підлягає до стягнення.

Щодо доводів апелянта, які наведені у його апеляційній скарзі, щодо недійсності документів наданих позивачем та процесуальних документів у справі №918/453/19, суд зазначає, що на підтвердження цих обставин відповідачем не надано жодного доказу та є суб`єктивною думкою відповідача і базується на його припущеннях.

Крім того, посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі № 918/823/17 не беруться судовою колегією до уваги, оскільки у даній справі предметом спору є зобов`язання звільнити торговельні місця, а у справі №918/453/19 є стягнення неустойки, за користування камерою схову №270 та торговельним місцем №271 на ринку "Моріон" після закінчення строку дії вказаних договорів, на підставі рішення господарського суду Рівненської області від 26.03.2018р. у справі №918/802/17, яким зобов`язано Фізичну особу-підприємця Гречку Сергія Вікторовича звільнити торговельні місця №270, №271 на ринку "Моріон" (м.Рівне, вул. Шевченка, 7) шляхом демонтажу тимчасових споруд типу КЗТ. Вказане рішення набрало законної сили.

За наведених обставин, оскільки, відповідачем не надано доказів погашення заборгованості, а факт користування орендованими площами без відповідного договору, підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що позов про стягнення неустойки на підставі статті 785 ЦК України з Гречки С.В. на користь Малого приватного підприємства "Моріон" 10 945 грн. 52 коп. є обґрунтований та законний, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

А тому, апеляційний суд вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Гречки Сергія Вікторовича на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.19р. у справі № 918/453/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2019р. у справі № 918/453/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №918/453/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "04" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Коломис В.В.