РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2019 р.Справа № 910/7967/19

За позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2

про визнання недійсним договору поруки

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору поруки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір поруки №MRVKLOK26139/DP від 08.11.2017 p. укладений з порушенням вимог чинного законодавства України.

Ухвалою від 25.06.2019 р. відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі ОСОБА_2 до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача(далі - третя особа), підготовче засідання призначено на 24.07.2019 р.

24.07.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким останній проти позову повністю заперечує та зазначає, що при укладенні договору поруки №MRVKLOK26139/DP від 08.11.2017 p. було дотримано вимоги чинного законодавства України.

Протокольною ухвалою від 24.07.2019 р. відкладено підготовче засідання на 13.08.2019 р.

12.08.2019 р. від позивача та третьої особи надійшли клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення факту підписання Угод про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017р., укладених між позивачем та відповідачем і третьою особою; та пояснення третьої особи по суті позовних вимог.

У підготовчому засіданні 13.08.2019 р. представник відповідача подав заперечення проти призначення у справі судової експертизи.

Протокольною ухвалою від 13.08.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.09.2019 р.

04.09.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 04.09.2019 р. суд відмовив у задоволенні клопотань позивача та третьої особи від 12.08.2019 р. про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, з наступних підстав.

У клопотаннях про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи позивач та третя особа зазначають про необхідність встановлення факту власноручного підписання ними Угод про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017р., укладених між позивачем та відповідачем і третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судом встановлено, що у даній справі не оспорюються укладені відповідачем чи третьою особою та банком Угоди про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017р., у зв`язку з чим з`ясування обставин власноручного підписання таких угод не мають значення для вирішення даної справи та не підлягають встановленню і дослідженню в даному судовому процесі.

Також, протокольною ухвалою від 04.09.2019 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.10.2019 р.

01.10.2019 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 01.10.2019 р. представників учасників справи, ухвалою від 01.10.2019 р. сторін та третю особу викликано в судове засідання 23.10.2019 р.

Представник третьої особи у судове засідання 23.10.2019 р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову повністю заперечив.

У судовому засіданні 23.10.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.11.2017 р. між ОСОБА_1 , як Поручителем, та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (у подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"), як Кредитором, укладено договір поруки №MRVKLOK26139/DP (далі - Договір), за умовами якого позивач поручився перед Банком за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-плюс" зобов`язань за Кредитним договором №MRVKLOK26139 від 08.11.2017 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає наступне.

Як вбачається з п. 5.2. Договору поруки, цей Договір підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронну документообіг" і "Про електронний цифровий підпис" та на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017 року, підписаної між Поручителем та Кредитором, та вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронного-цифрового підпису його Сторонами.

При цьому, позивач зазначає, що Угода про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017 р., яка зазначена в договорі поруки №MRVKLOK26139/DP від 08.11.2017 р., та яка має відповідати вимогам, встановленим НБУ для договору між банком та клієнтом про використання електронного цифрового підпису, між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" не укладалась.

Таким чином, позивач зазначає, що при укладанні договору поруки №MRVKEOK26139/DP від 08.11.2017 р. сторонами недотримана письмова форма правочину. що є порушенням ст. 207 ЦК України; тож укладання Договору поруки відбулося з порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання судом вказаного договору недійсним.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12.08.1995 р. перебували у шлюбі. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2017 р. у справі №243/8682/17, яке набуло законної сили 03.11.2017 р., шлюб між ОСОБА_2 га ОСОБА_1 був розірваний, встановлено відсутність спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю.

Таким чином, позивач вказує, що все майно,набуте подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період шлюбу до його розірвання 03.11.2017 р. є їх спільною сумісною власністю.

Позивач зазначає також, що Договір поруки № MRVKLOK26139/DP від 08.11.2017 р., між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" укладався без згоди ОСОБА_2 , як дружини ОСОБА_1 та співвласника усього майна, набутого ним під час шлюбу, та на яке може бути звернене стягнення за договором поруки.

У Договорі поруки №MRVKLOK26139/DP від 08.11.2017 р. міститься згода співвласника ОСОБА_2 на укладання договору поруки; дана згода підписана із використанням електронного цифрового підпису на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017 р.

Проте, позивач стверджує, що згода співвласника майна на укладання Договору поруки не містить підпису ОСОБА_2 , тобто при укладанні цієї згоди недотримана письмова форма правочину. що є порушенням ст. 207 ЦК України.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 2008 року народження , і укладання ОСОБА_1 договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи за повернення кредитного ліміту у сумі 12 309 150,00 грн. та процентів за ним, в тому числі за рахунок спільного сумісного майна подружжя та доходів ОСОБА_1 спричиняє ймовірність невиконання батьком ОСОБА_1 свого обов`язку з утримання неповнолітньої дитини.

Позивач стверджує, що оскільки він не перебуває ні в трудових, ні в корпоративних відносинах з боржником за кредитним договором - ТОВ "ТД "ДЕМЕТРА-ПЛЮС" та не є вигодонабувачем від вказаного товариства, укладання Договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ТД "ДЕМЕТРА-ПЛЮС" за кредитним договором суперечить також інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_3 2008 року народження.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що спірний договір поруки підлягає визнанню недійсним.

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до п. 13 Постанови Правління Національного банку України від 14.08.2017 року № 78 "Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України" в редакції, чинній на дату укладення договору поруки (далі - Постанова № 78), у банківській системі України застосовуються такі види ЕП: ЕЦП, прирівняний до власноручного підпису; ЕЦП юридичної особи; ЕЦП НБУ; простий ЕЦП; простий ЕП.

Згідно з ч. 4 п. 4 Постанови № 78, електронний цифровий підпис, прирівняний до власноручного підпису (далі - ЕЦП, прирівняний до власноручного підпису) - ЕЦП, який за своїм статусом прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Пунктом 8 Постанови № 78 встановлено, що підписувач, який здійснює накладання ЕП на електронний документ, цим самим засвідчує, що ознайомився з усім текстом документа, повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту документа і свідомо застосовував свій підпис у контексті, передбаченому документом (підписав, погодив, засвідчив тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (в редакції, чинній на дату укладення Договору поруки) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Стаття 6 вказаного Закону передбачає, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно зі ст. 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції, чинній на дату укладення Договору поруки), електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо:

- електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису;

- під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису;

- особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Згідно зі ст. 5 Закону, юридичні та фізичні особи можуть на договірних засадах засвідчувати чинність відкритого ключа сертифікатом ключа, сформованим центром сертифікації ключів, а також використовувати електронний цифровий підпис без сертифіката ключа.

Як вказує відповідач та підтверджується матеріалами справи, 08.11.2017 року Акредитований центр сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі - Центр) та ОСОБА_1 уклали Договір № 7041799_08112017 про надання послуг електронного цифрового підпису, в якому зазначені права та обов`язки сторін, термін дії сертифіката, порядок отримання сертифіката підписувачем, скасування, блокування та поновлення сертифіката, відповідальність та гарантії сторін.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, клієнт і його представники-підписувачі мають право створити електронну заявку на формування сертифіката (з внесенням відкритого ключа, особистих і додаткових даних і підписанням особистим ключем), пройти процедуру реєстрації у (відокремленому) пункті реєстрації Центру, подати (надіслати) зареєстровану заявку до центру сертифікації ключів Центру і отримати сертифікат, що включений до інфраструктури сертифікатів Центру.

08.11.2017 р. такий самий Договір про надання послуг електронного цифрового підпису був укладений з ОСОБА_2 (Договір № 38653440_08112017).

При цьому, зазначені договори недійсними в судовому порядку не визнавалися, заяв про скасування або блокування сертифікатів відповідно до п. 2.1.3, розділу 5 Договорів від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АЦСК АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не надходило. Дані договори підписані ЕЦП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Як зазначає відповідач та підтверджується матеріалами справи, Договір поруки є електронним документом, який підписаний сторонами з використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом відкритого ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (свідоцтво про акредитацію центру сертифікації ключів серії НОМЕР_5 та Атестат відповідності, виданий Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України від 28.02.2014 року, експертним висновком № 05/02/02-3000 від 15.08.2014 року) у порядку, передбачену Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис".

08.11.2017 р. ОСОБА_2 надала згоду на укладання спірного Договору поруки.

Так, у Договорі поруки зазначено, що " Я , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Ц-Міським РВ Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 29.12.2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 адреса реєстрації АДРЕСА_1 , зі змістом цього договору поруки № MRVKLOK26139/DP від 08.11.2017 року ознайомлена, надаю згоду на його укладення Поручителем з метою забезпечення виконання зобов`язань Боржника за КРЕДИТНИМ ДОГОВОРОМ № MRVKLOK26139 від 08.11.2017 року, та ця згода підписана із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" і "Про електронний цифровий підпис", та на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису від 08.11.2017 року, підписаної між Співвласником та Кредитором, та вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронного цифрового підпису усіма його сторонами."

Таким чином, згода ОСОБА_2 на укладання Договору поруки, як і сам Договір поруки, підписана з використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом відкритого ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у порядку, передбачену Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис".

При цьому, відповідачем до відзиву додано посилені сертифікати відкритих ключів серійні номери НОМЕР_4 та 0D84EDA1BB9381E804000000A92321003D8B6900 Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що належать відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у яких зазначені, зокрема: Прізвище, Ім`я та По-батькові власника. Унікальний ідентифікатор сертифікату, Серійний номер сертифікату, Термін дії сертифікату, Ідентифікатор відкритого ключа. Значення відкритого ключа, Призначення ключа, Значення ЕЦП АЦСК в сертифікаті ключа.

Як встановлено ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання зазначених договорів недійсними в судовому порядку, подання заяв про скасування або блокування сертифікатів відповідно до п. 2.1.3, розділу 5 Договорів від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АЦСК АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до матеріалів справи не надано.

Таким чином, суд відхиляє як такі, що не відповідають дійсності та спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, доводи позивача про неукладення в належній формі та непідписання сторонами спірного Договору поруки та про відсутність згоди дружини на укладання цього Договору.

Також, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що виконання позивачем зобов`язань за Договором поруки відбувається за рахунок майна, що належить неповнолітній дитині позивача 2008 року народження, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи позивача про те, що спірний Договір поруки має бути визнаний недійсним на підставі ч. 6 ст. 203 ЦК України, за якою правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд встановив, що позивачем не доведено наявність підстав, визначених ст. ст. 203, 215 ЦК України, із якими закон пов`язує можливість визнання правочину недійсним, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Відтак, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та спростованими відповідачем належним чином у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.11.2019 р.

Суддя Н.І. Зеленіна