номер провадження справи 33/144/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 Справа № 908/2416/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2416/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДОКА-ЦЕМЕНТ" (84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, буд. 76)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Чернухи Максима Вікторовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

04.09.2019 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 62 від 28.08.2019 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДОКА-ЦЕМЕНТ" до Фізичної особи - підприємця Чернухи Максима Вікторовича про стягнення заборгованості за договором поставки № ТД ДЦ 007 від 10.04.2018 р. у розмірі 28284,82 грн., яка складається з: 11600,00 грн. основного боргу, 10963,40 пені, 921,08 грн. 3% річних, 3640,34 грн. індексу інфляції та 1160,00 грн. штрафу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2416/19 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.09.2019 р. вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду суддею Мірошниченко М.В. та відкрито провадження у справі № 908/2416/19. Присвоєно справі номер провадження 33/144/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 29.10.2019 р.

У судове засідання 29.10.2019 р. представники сторін не з`явилися.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою сторін не здійснювалося.

У судовому засіданні 29.10.2019 р. справу розглянуто, прийнято рішення.

Від позивача 09.10.2019 р. до суду надійшла письмова заява (вих. № 67 від 03.10.2019 р.), в якій викладено клопотання про розгляд справи без участі позивача. Зазначено, що позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою, мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № ТД ДЦ 007 від 10.04.2018 р. щодо оплати отриманого товару, поставленого позивачем відповідачу на підставі видаткової накладної № 706 від 28.09.2018 р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11600,00 грн. Також були нараховані 10963,40 пені, 921,08 грн. 3% річних, 3640,34 грн. індексу інфляції та 1160,00 грн. штрафу. Позов обґрунтований ст.ст. 1, 13, 15, 66, 193, 265 ГК України, ст.ст. 526, 611, 612 ЦК України.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду направлена на адресу відповідача, зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1. Ухвала про відкриття провадження у дійсній справі внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у дійсній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Письмовий відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Причини неявки відповідача суду невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, враховуючи, що дійсна справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, для якої пріоритетним є швидке вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДОКА-ЦЕМЕНТ" (постачальник за договором, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Чернухою Максимом Вікторовичем (покупець, відповідач) укладений договір поставки № ТД ДЦ 007, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар у кількості і в строки, передбачені цим договором, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар на умовах і в порядку, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно п. 4.1 договору, кількість та асортиментний перелік товару визначається в накладних на відпуск продукції, що видаються на кожну партію. Дана кількість та асортимент встановлюються згідно заявки покупця.

Відповідно до п. 5.1 покупець здійснює попередньо 100% оплату згідно рахунку постачальника на оплату продукції та повної вартості залізничного тарифу до станції вантажоодержувача, сформованому на підставі заявки покупця. З моменту оплати рахунку постачальник зобов`язаний поставити продукцію у відповідності з умовами даного договору, а покупець прийняти її.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та закінчується 31.12.2018 р.

Із матеріалів справи слідує, що на виконання умов вказаного вище договору позивачем поставлений ФОП Чернухі М.В. (відповідачу) товар (цемент ССШПЦ 400-Д60 навал ІМП у кількості 72 т) на загальну суму 134352,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 706 від 28.09.2018 р. на суму 134352,00 грн.

У даній видатковій накладній міститься посилання на договір № 007 від 10.04.2018 р. та замовлення покупця № 110 від 28.08.2018 р.; у графі «отримав(ла)» міститься підпис представника відповідача, який скріплений круглою печаткою відповідача.

Відповідач отримання товару за вказаною вище видатковою накладною не заперечив та не спростував.

Як зазначено у позовній заяві відповідач здійснив часткову оплату товару, згідно підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків заборгованість на користь позивача склала 11600,00 грн., яка була заявлена до стягнення позивачем.

Позивач направив відповідачу письмову претензію вих. № 56 від 01.07.2019 р., згідно з якою вимагав виконати свої зобов`язання за договором поставки № 007 від 10.04.2018р. та перерахувати заборгованість у сумі 11600 грн.

Відповідь на претензію у матеріалах справи відсутня. У зв`язку з наявною заборгованістю позивач звернувся до суду з позовом, за яким відкрите провадження у дійсній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Правовідносини між сторонами урегульовані договором поставки.

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами укладеного між сторонами договору поставки № ТД ДЦ 007 від 10.04.2018 р. визначено, що покупець здійснює 100% попередню оплату.

Разом з тим, поставка товару була здійснена позивачем за замовленням покупця (відповідача) без здійсненої передплати.

Відповідно до приписів частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання. Такий обов`язок випливає, зокрема, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Таким чином, оскільки відповідач не здійснив попередню оплату товару за договором, товар був поставлений, то відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після прийняття товару, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Згідно приписів ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач частково розраховувався за товар, поставлений за видатковою накладною № 706 від 28.09.2018 р., а саме: 04.10.2018 р. оплата 17342,00 грн., 05.10.2018 р. оплата 5000,00 грн., 09.10.2018 р. оплата 10000,00 грн., 12.10.2018 р. оплата 4000,00 грн., 16.10.2018 р. оплата 8000,00 грн., 17.10.2018 р. оплата 1600,00 грн., 19.10.2018 р. оплата 3900,00 грн., 22.10.2018 р. оплата 11000,00 грн., 23.10.2018 р. оплата 13500,00 грн., 24.10.2018 р. оплата 2200,00 грн., 29.10.2018 р. оплата 12000,00 грн., 31.10.2018 р. оплата 6000,00 грн., 05.11.2018 р. оплата 13000,00 грн., 13.11.2018 р. оплата 6800,00 грн., 22.11.2018 р. оплата 3300,00 грн., 29.11.2018 р. оплата 1000,00 грн., 05.12.2018 р. оплата 3200,00 грн., 29.01.2019 р. оплата 900,00 грн. Таким чином, заборгованість становить 11600,00 грн.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд враховує, що у видатковій накладній міститься посилання на договір, який покладений у підставу позову, товар прийнятий відповідачем та здійснювалася часткова оплата поставленого товару. Доказів погашення заборгованості у сумі 11600,00 грн. матеріали справи не містять. Відповідач наявність та розмір заборгованості не спростував.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення 11600,00 грн. основного боргу у зв`язку з її обґрунтованістю та доведеністю.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 921,08 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період із 28.08.2018 р. по 28.08.2019 р., та 3640,34 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період із серпня 2018 р. по липень 2019 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № ТД ДЦ 007 від 10.04.2018 р. суд вважає встановленим, 3% річних та інфляційні втрати заявлені позивачем до стягнення правомірно.

Разом з тим, перевіривши розрахунок 3% річних, виконаний позивачем, суд встановив, що він містить арифметичні помилки. Так, позивач неправомірно включив у період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, серпень 2018 р. (із 28.08.2018 р.), оскільки 28.08.2018 р. товар не був поставлений, та, відповідно, зобов`язання з оплати у відповідача не виникло. Також позивачем неправомірно включено в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, дні фактичної сплати суми заборгованості. Також у розрахунок не включено здійснену 31.10.2018 р. відповідачем оплату у сумі 6000,00 грн.

Зробивши перерахунок 3% річних суд встановив, що сума 3% річних у межах заявленого позивачем періоду (із 29.09.2018 р. по 28.08.2019 р.) становить 568,80 грн., яка стягується з відповідача на користь позивача. У стягненні 352,28 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю вимоги.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає таке.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Слід враховувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається зі слідуючого місяця.

При розрахунку інфляційних втрат суд враховує дані рекомендації виходячи з принципів пропорційності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Разом з тим, позивач здійснює нарахування інфляційних втрат з урахуванням місяця, в якому товар навіть не був поставлений - серпень 2018 р., а також з урахуванням місяців, в якому мав бути здійснений платіж - вересень 2018 р. стосовно суми боргу 134352,00 грн., листопад 2018 р. стосовно суми боргу 15700,00 грн. та суми боргу 12500,00 грн., січень 2019 р. стосовно суми боргу 11600,00 грн., що є неправильним.

Зробивши перерахунок інфляційних втрат судом встановлено, що інфляційні втрати за визначений позивачем період складають загальну суму 368,18 грн., яка стягується з відповідача на користь позивача. У стягненні 3272,16 грн. інфляційних втрат судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 10963,40 грн. пені, нарахованої за загальний період із 28.08.2018 р. по 28.08.2019 р., та 1160,00 грн. штрафу.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.6 договору сторони погодили, що за порушення строків оплати грошового зобов`язання, яке передбачено п. 5.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент такого прострочення, від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, за кожен день такого прострочення.

Позивач нарахував пеню за загальний період із 28.08.2018 р. по 28.08.2019 р. включно. Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що він містить арифметичні помилки при вирахуванні пені.

Так, позивачем неправомірно включено в період часу, за який здійснюється стягнення пені, серпень 2018 р. (із 28.08.2018 р.), оскільки поставка товару здійснена 28.09.2018 р., а також дні фактичної сплати суми заборгованості. Також у розрахунок не включено здійснену 31.10.2018 р. відповідачем оплату у сумі 6000,00 грн.

Позивачем нарахована пеня на суму боргу 11600,00 грн. з порушенням припису ч. 6 ст. 232 ГК України. Суд враховує, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно перерахунку пені, зробленого судом у межах заявленого позивачем періоду, до стягнення з відповідача належить сума 6437,84 грн. пені. У стягненні 4525,56 грн. пені судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю вимоги.

Відповідно до п. 6.8 договору, при порушенні строків виконання зобов`язань, які передбачені цим договором, винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 10% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Розрахунок штрафу судом перевірений, є правильним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 1160,00 грн.

Таким чином, позов у цілому судом задовольняється частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Чернухи Максима Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДОКА-ЦЕМЕНТ" (84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, буд. 76, ) 11600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 6437 (шість тисяч чотириста тридцять сім) грн. 84 коп. пені, 568 (п`ятсот шістдесят вісім) грн. 80 коп. - 3% річних, 368 (триста шістдесят вісім) грн. 18 коп. втрат від інфляції, 1160 (одна тисяча сто шістдесят) грн. 00 коп. штрафу та 1367 (одна тисяча триста шістдесят сім) грн. 48 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 01 листопада 2019 р.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко