ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1303/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Майданевич Г.А.

За участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 23.10.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/1303/19 (суддя Гулевець О.В., м. Київ, повний текст рішення складено 16.08.2019)

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Український сучасний турбінний комплекс", м. Київ

про стягнення 5 430 120,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Український сучасний турбінний комплекс" (надалі-відповідач) про стягнення 7 586 250,00 грн, з яких: 5462100,00 грн. пеня та 2124150,00 грн - штраф.

Вимоги вказаного позову обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору про закупівлю товару №т-98/ від 08.11.2017 в частині здійснення поставки у визначений договором термін, в зв`язку з чим позивачем нараховані пеня та штраф у вказаному розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/1303/19 (суддя Гулевець О.В., м. Київ, повний текст рішення складено 16.08.2019) позов задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Український сучасний турбінний комплекс" на користь акціонерного товариства "Укртрансгаз" пеню у сумі 991 791,00 грн, штраф у сумі 637 245,00 грн та судовий збір у розмірі 81 451,80 грн; у іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачем здійснено повну поставку товару, період прострочення поставки за яким є незначним, з огляду на відсутність доказів понесення позивачем збитків, встановлені місцевим господарським судом обставини, щодо причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання, а також загальні засади, встановлені статтею 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір неустойки, а також фінансовий стан відповідача, прийшов до висновку про зменшення розміру пені та штрафу до 30%.

Не погодившись із вказаним рішенням, акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з відповідача 2 314 179,00 грн пені, 1 486 905,00 грн штрафу та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на думку позивача, зменшення розміру пені та штрафу до 30% свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи в цій частині, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та невідповідність висновків суду у цій частині дійсним обставинам справи, що призвело до порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а також судом першої інстанції, на переконання позивача, безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 с. 551 ЦК України, у зв`язку з чим порушено наведені норми матеріального права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 25.09.2019 у справі № 910/1303/19 задоволено клопотання акціонерного товариства "Укртрансгаз" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/1303/19; відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1303/19; розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/1303/19 призначено на 16.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 16.10.2019 у справі № 910/1303/19 оголошено перерву у даній справі до 23.10.2019.

23.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Український сучасний турбінний комплекс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

23.10.2019 в судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з відповідача 2 314 179,00 грн пені, 1 486 905,00 грн штрафу та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також, в судовому засіданні 23.10.2019 представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/1303/19 - без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "Український сучасний турбінний комплекс" (продавець, відповідач) та публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" (покупець, позивач) за результатом проведеної процедури публічної закупівлі, укладено договір про закупівлю товару №т-98/ від 08.11.2017 (надалі-Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору поставити та передати у власність покупцю товари: Турбіни та мотори код згідно із ЄЗС ДК 021:2015 - 42110000-3 (Запасні частини до ГТ-750-6) (далі - товари), зазначені в підписаній сторонами Специфікації, яка є додатком до договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити ці товари.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики товарів, їх кількість та ціна за одиницю товару обумовлюються у підписаній сторонами Специфікації.

Згідно з п. 2.1 Договору, кількість товарів, що поставляються за договором, зазначена в Специфікації до договору.

Ціна цього договору становить 30 345 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 5 057 500,00 грн (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору, ціна за одиницю товару зазначена в Специфікації до договору.

Специфікацією на поставку товару для ВРТП "Укргазенергосервіс" сторони погодили, що найменування, асортимент товару, технічні вимоги і якісні характеристики товару, кількість та ціну товару.

Згідно з п. 5.1 договору сторони погодили, що передбачено, що термін поставки товарів: партіями в період, зазначений в пункті 1.1. розділу 1 цього договору, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів після надання покупцем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів, в якій зазначається: найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару.

Пунктом 9.1 договору, передбачено що, договір набирає чинності з дня його підписання і діє в частині поставки товару до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Додатковою угодою №1 від 29.12.2017 сторони погодили, що у зв`язку з тим, що постачальник немає можливості поставити товар: Турбіни та мотори код згідно із ДК 021:2015 - 42110000-3 (Запасні частини до ГТ-750-6) в термін зазначений в договорі, пов`язаний із тривалістю виробництва товару на заводах-виробниках та затримкою процедури оформлення документів митного контролю на товар подвійного (військово-цивільного) призначення і керуючись положеннями п.4 ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII від 25.12.2015 року та відповідно до пунктів 10.2 та 10.5 розділу 10 договору, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 травня 2018 року та виконання зобов`язань щодо поставки товару, для чого домовились внести до договору наступні зміни: пункт 9.1 розділу 9 договору змінити і викласти в наступній редакції: "9.1. Цей Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє: - в частині поставки товарів - до 31 травня 2018 року, - в частині розрахунків - до повного здійснення".

Згідно з пп. 7.2.2. п. 7.2. договору, за порушення строків поставки товару або недопоставку товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожен день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 (тридцять) днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товару поставку якого прострочено.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що останнім було надано відповідачу рознарядку №3201ВИХ-17-683 від 08.12.2017 на поставку продукції. Вказана рознарядка отримана відповідачем, що підтверджується відповідною відміткою представника відповідача на рознарядці.

Разом з тим, згідно із видатковими накладними №РН-0000009 від 13.07.2018, №РН-0000010 від 04.10.2018 відповідачем було здійснено поставку товару в повному обсязі на загальну суму 30 345 000,00 грн, проте з порушенням умов щодо терміну поставки товару.

У зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язання за договором в частині поставки товару у строки погоджені сторонами, позивачем у редакції заяви вих. № 1001вих-19-2573 від 26.06.2019 про уточнення (зменшення) позовних вимог заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 305 970,00 грн (за період з 01.06.2018 по 12.07.2018, з 01.06.2018 по 03.10.2018) та 7% штрафу у розмірі 2 124 150,00 грн.

Частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Приписами статті 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Умовами договору сторони погодили, що відповідач зобов`язаний здійснювати поставку товару протягом строку дії договору, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів після надання позивачем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів, в якій зазначається: найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рознарядки позивача №3201ВИХ-17-683 від 08.12.2017, отриманою відповідачем 08.12.2017, відповідач повинен поставити позивачу товару у строк до 07.01.2018 включно (а.с. 15, т. 1).

Разом з тим, додатковою угодою №1 від 29.12.2017 сторони погодили, що у зв`язку з тим, що постачальник немає можливості поставити товар: Турбіни та мотори код згідно із ДК 021:2015 - 42110000-3 (Запасні частини до ГТ-750-6) в термін зазначений в договорі, пов`язаний із тривалістю виробництва товару на заводах-виробниках та затримкою процедури оформлення документів митного контролю на товар подвійного (військово-цивільного) призначення і керуючись положеннями п.4 ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" та відповідно до пунктів 10.2 та 10.5 розділу 10 договору, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 травня 2018 року та виконання зобов`язань щодо поставки товару.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити поставку товару у строк до 31 травня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 30 345 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000009 від 13.07.2018 на суму 5 265 000,00 грн., №РН-0000010 від 04.10.2018 на суму 25 080 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, поставка товару відбулась 13.07.2018 на суму 5 265 000,00 грн та 04.10.2018 на суму 25 080 000,00 грн.

Отже, відповідач виконав свої обов`язки з поставки товару у повному обсязі, але з порушенням встановленого договором строку.

Факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором про закупівлю товару №т-98/ від 08.11.2017 щодо постачання товару у строки встановлені договором належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.

Частиною 2 статті 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Положенням частини 1 статті 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Приписами ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пп. 7.2.2. п. 7.2. договору, за порушення строків поставки товару або недопоставку товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожен день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 (тридцять) днів, відповідач додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості товару поставку якого прострочено.

За порушення відповідачем строків поставки товару позивачем нараховані та заявлені до стягнення (у редакції заяви вих. №1001вих-19-2573 від 26.06.2019 про уточнення (зменшення) позовних вимог) пені у розмірі 3 305 970,00 грн (нарахована за період з 01.06.2018 по 12.07.2018, з 01.06.2018 по 03.10.2018) та 7% штрафу у розмірі 2 124 150,00 грн.

Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем 13.07.2018 та 04.10.2018 було здійснено повну поставку товару, період прострочення поставки є незначним.

Листами виробників продукції вих. №31/DS від 02.05.2018, №УТ-133 від 07.05.2018, №38/DS від 21.05.2018 підтверджуються посилання відповідача на наявність затримки виготовлення продукції заводом-виробником.

Більше того, неможливість здійснити поставку із незалежних від відповідача обставин (тривалість виробництва товару на заводах-виробниках та затримкою процедури оформлення документів митного контролю на товар) була підтверджена сторонами у додатковій угоді №1 від 29.12.2017, якою сторони продовжили строк дії договору до 31 травня 2018 року та виконання зобов`язань щодо поставки товару.

Разом з тим, доводи позивача про відсутність виняткового випадку для зменшення неустойки, не спростовують висновку місцевого господарського суду щодо наявності зазначених вище підстав для зменшення розміру неустойки.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі доводи сторін по даній справі щодо зменшення неустойки прийшов до вірного висновку, щодо існування обставин, за яких можливе зменшення стягуваних сум пені та штрафу до 30% у відповідності до приписів статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо доводів наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Скаржником не надано жодних доказів на підтвердження понесених покупцем (позивачем) збитків чи додаткових витрат через прострочення поставки товару.

Отже, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, остання не містить доказів, які свідчили б про спростування висновків суду першої інстанції, щодо оцінки поданих сторонами доказів та про невідповідність їх фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги акціонерного товариства "Укртрансгаз" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодесу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/1303/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

2. Справу повернути до суду першої інстанції.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 04.11.2019

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова