ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Справа№ 910/1922/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Липовенко Г.В. за довіреністю від 21.01.2019;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2019 (повний текст складено 22.07.2019)

у справі №910/1922/19 (суддя Балац С.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС";

про стягнення 4 204 805,38 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС";

до приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА";

про стягнення 561 315,07 грн.

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року приватне акціонерне товариство "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС" (далі - відповідач) про стягнення 4 736 313,32 грн., у тому числі: 4 718 860,00 грн. основної заборгованості та 17 453,32 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу майнових прав від 27.03.2017 № 2-27/03/17, на виконання якого позивач сплатив 4 718 860,00 грн., однак, у подальшому сторони розірвали цей договір і відповідач був зобов`язаний був повернути вказану суму, проте, у встановлений строк її не сплатив.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що він сплатив позивачу 649 600,00 грн., тому заборгованість складає 4 069 260,00 грн., крім цього, позивачем не вживались заходи досудового врегулювання спору і не повертались акти звірки.

У процесі розгляду спору позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог до 4 204 805,38 грн., у якій він просив стягнути з відповідача 4069260,00 грн. основної заборгованості, 41 138,55 грн. - 3% річних та 94406,83 грн. інфляційних втрат коштів. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Крім цього, відповідачем була подана зустрічна позовна заява, у якій він просив стягнути з позивача 561 315,07 грн., у тому числі: 506 575,34 грн. пені та 54 739,73 грн. - 3 % річних.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач порушив умови договору купівлі-продажу майнових прав від 27.03.2017 № 2-27/03/17 щодо сплати повної суми вартості майнових прав у встановлений договором строк, що є підставою для нарахування пені і процентів річних.

Судом першої інстанції зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 липня 2019 року первісний позов задоволено.

З товариства з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС" стягнуто на користь приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" основну заборгованість в сумі 4 069 260 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 41 138 грн. 55 коп., інфляційні втрати коштів в сумі 94 406 грн. 83 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 71 044 грн. 70 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови у зустрічному позові, товариство з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у зустрічному позові та ухвалити нове рішення у відповідній частині, задовольнивши зустрічний позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач не виконав умови договору щодо сплати повної суми договору у встановлений строк, тому є підстави для нарахування пені і процентів річних, а розірвання договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду на 22 жовтня 2019 року.

Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, однак, 21.10.2019 від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі зміною представника, необхідністю ознайомлення зі справою та його участю у іншому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 задоволено клопотання відповідача, відкладено розгляд справи на 05 листопада 2019 року.

Відповідач явку представника у судове засідання повторно не забезпечив, однак перед початком судового засідання 05.11.2019 через канцелярію суду подав заяву про відвід суддів Козир Т.П. та Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 визнано заяву про відвід суддів Козир Т.П. та Яковлєва М.Л. зловживанням процесуальними правами. Заяву залишено без розгляду. Попереджено відповідача про недопустимість зловживання процесуальними правами.

Також 05.11.2019 відповідачем подані письмові пояснення, у яких він підтримує доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просить врахувати правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27 березня 2017 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як компанією, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №2-27/03/17 (далі - договір купівлі-продажу), відповідно до предмету якого компанія зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, передати у власність покупця майнові права на нежитлове приміщення, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, прийняти та оплатити майнові права (секція-1, поверх - 1, загальна площа нежитлового приміщення,кв.м., в т.ч. - 137,40) (п. 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу).

Пунктом 1.1 договору купівлі-продажу визначено, зокрема, що майнові права - це майнові права компанії, що пов`язані з виникненням у майбутньому прав володіння, користування і розпорядження об`єктом нерухомості (комплексу житлового будинку по вул. Кіквідзе, 17 у Печерському районі м.Києва ), та тими матеріальними вимогами, що належать компанії, як замовнику будівництва об`єкта нерухомості, в частині, що стосуються нежитлового приміщення.

Положеннями розділу 5 договору купівлі-продажу сторонами визначена ціна договору та порядок розрахунків, а саме:

- сторони погодили, що на дату укладання даного договору вартість майнових прав в частині, що стосуються 1 квадратного метру нежитлового приміщення, становить 48 900,00 грн. з ПДВ, при цьому загальна вартість майнових прав за договором щодо нежитлового приміщення, площа якого становить 137,40 метрів квадратних дорівнює 6 718 860,00 грн. з ПДВ. У випадку часткової оплати загальної вартості майнових прав покупець не набуває права власності на частину майнових прав (п. 5.1 договору купівлі-продажу);

- покупець сплачує компанії загальну вартість майнових прав у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в національній валюті з власного рахунку на поточний рахунок компанії за наступним графіком оплати у наступному порядку та з урахуванням умов, зазначених у п. 5.3 даного договору (п. 5.2 договору купівлі-продажу);

- графік та порядок оплати (розмір платежу - 6 718 860,00 грн. з ПДВ; строк оплати - до 30.05.2017) (п. 5.3 договору купівлі-продажу).

Пунктом 7.3 договору купівлі-продажу сторони встановили, що за несвоєчасне або неналежне виконання своїх зобов`язань щодо оплати майнових прав покупець сплачує компанії пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У пункті 7.5 договору купівлі-продажу сторони домовились, що у випадку досягнення згоди про розірвання договору укладається відповідна угода з зобов`язанням покупця сплатити неустойку на користь компанії у розмірі 1% від загальної суми договору.

Відповідно до п.7.9 договору купівлі-продажу припинення дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору.

Згідно з п. 8.2 договору купівлі-продажу дія даного договору припиняється, у тому числі, за згодою сторін, що оформлюється договором про розірвання даного договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в загальній сумі 4 718 860,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 06.04.2017 №517 на суму 4718860,00 грн. та від 11.04.2017 № 598 на суму 187060,00 грн.

30 квітня 2019 року сторонами було укладено договір про розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав №2-27/03/17 (далі - договір про розірвання), за умовами якого:

- сторони дійшли згоди розірвати Договір купівлі-продажу (п. 1);

- на момент укладання цього договору покупець здійснив повну оплату вартості майнових прав згідно Договору купівлі-продажу майнових прав, що становить 4 718 860,00 грн. з ПДВ (п. 2);

- сторони домовились, що компанія повертає покупцю сплачену ним суму 4 718 860 грн. з ПДВ до 31.12.2018 (п. 3);

- даний договір про розірвання складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у 2 автентичних примірниках - по одному для кожної зі сторін, які мають однакову юридичну (п.5).

На виконання умов договору про розірвання відповідач сплатив позивачу грошові кошти в загальній сумі 649600,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.10.2018 №657 на суму 99600,00 грн., від 11.10.2018 №667 на суму 150000,00 грн., від 26.10.2018 №701 на суму 200000,00 грн. та від 29.10.2018 №711 на суму 200000 грн.

У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач у встановлений строк (до 31.12.2018) не повернув обумовлену договором про розірвання суму у повному розмірі, позивач просив стягнути з відповідача 4069260,00 грн. основної заборгованості, 41 138,55 грн. - 3% річних та 94406,83 грн. інфляційних втрат коштів.

Відповідач, у свою чергу, просив стягнути з позивача 506 575,34 грн. пені та 54 739,73 грн. 3% річних, нарахованих за період з 31.05.2017 по 29.04.2018, посилаючись на те, що позивач повинен був у строк до 30.05.2017 сплатити 6 718 860,00 грн., однак сплатив лише 4 718 860,00 грн., тому на заборгованість в сумі 2 000 000 грн. нараховані пеня і проценти річних за весь період прострочення (до моменту розірвання договору).

За наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги за первісним позовом є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги за зустрічним позовом є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно у частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в частині розгляду первісного позову, апеляційний господарський суд встановив, що судом першої інстанції норми процесуального права не порушені, а норми матеріального права застосовані правильно, тому відсутні підстави для скасування судового рішення в цій частині.

Щодо розгляду зустрічних позовних вимог, то Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №2-27/03/17, який за правовою природою є господарським договором купівлі-продажу.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду зустрічного позову у даній справі є матеріально-правова вимога про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання.

Так, у відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак, одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умовами договору купівлі-продажу було встановлено обов`язок покупця 6 718 860,00 грн. у строк до 30.05.2017, проте, позивач сплатив лише 4718860,00 грн.

Однак, в подальшому 30.04.2018 сторони домовились розірвати договір купівлі-продажу та вказали, що покупець здійснив повну оплату вартості майнових прав згідно договору купівлі-продажу майнових прав, що становить 4 718 860,00 грн. з ПДВ

Відповідно до частин другої і третьої статті 653 ЦК України в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту цих норм випливає, що домовленість сторін про розірвання договору не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов`язаннями, що виникли до розірвання договору.

Положеннями статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами укладеного сторонами договору про розірвання визначено, що покупець здійснив повну оплату вартості майнових прав згідно договору купівлі-продажу.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок укладання договору про розірвання, із посиланням на повну оплату вартості майнових прав, відповідач відмовився від прав та обов`язків за договором купівлі-продажу, тому не має права вимагати виконання позивачем обов`язків, які є припиненими, у тому числі сплати неустойки, процентів річних тощо.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

При цьому, апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин доктрину римського права - "venire contra factum proprium" (принцип заборони суперечливої поведінки), яка базується на принципі римського права "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина "venire contra factum proprium" базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами.

Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанова від 30.09.2019 у справі №910/353/19, від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 02.07.2019 у справі №916/1004/18, від 09.10.2019 у справі №136/1942/16-ц.

Очевидно, що дії відповідача, який уклав договір про розірвання договору купівлі-продажу та погодився із тим, що позивачем здійснено повну оплату вартості майнових прав і зобов`язався повернути позивачу сплачену ним суму, однак в подальшому отримані грошові кошти не повернув у повному обсязі, а згодом подав зустрічний позов про стягнення неустойки, суперечать його попередній поведінці (укладенню договору про розірвання) і є недобросовісними.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для нарахування і стягнення пені та неустойки, а тому зустрічні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Щодо посилань відповідача на постанови Верховного Суду у справах №444/9519/12, №910/9072/17, №127/4966/15-ц, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у цих справах та у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін, повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БУЙФІШ ХОЛДІНГС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10 липня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.11.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов