ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

08 листопада 2019 року Справа № 915/2189/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали заяви позивача про забезпечення позову у справі

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2019 позивач звернувся до господарського суду з позовної заявою (вх.№16559/19) до відповідача, якою просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ" від 13.02.2018, укладеного між представником ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/2189/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 04.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02 грудня 2019 року о 12:00, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті справи.

07.11.2019 позивачем подано суду заяву про забезпечення позову.

Позивач просить суд:

- заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також нотаріусам проводити реєстраційні дії з припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ» ();

- заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також нотаріусам проводити реєстраційні дії з внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ» ();

- накласти арешт на частку розміром 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ» ().

Заяву обґрунтовано посиланням на те, що відповідачем на даний час вчиняються дії, спрямовані на ліквідацію ТОВ «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ», не вжиття судом заходів забезпечення позову зробить неможливим відновлення порушених прав позивача у справі та унеможливить виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з наступних підстав.

Згідно п. п. 1, 4 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.4 Постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006р. №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що відповідачем у справі вживаються заходи до ліквідації ТОВ «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ».

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.11.2019 № до реєстру 23.10.2019 внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації, а головою комісії з припинення призначено ОСОБА_2 - відповідача у справі.

На думку позивача, зазначені обставини можуть у подальшому унеможливити або ускладнити виконання рішення суду.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову у вигляді заборони іншим особам вчиняти ті чи інші дії мають стосуватися предмета спору (п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Частиною п`ятою цієї ж норми встановлено додаткове обмеження: Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Предметом позову у справі №915/2189/19 є визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ» недійсним з підстав, визначених Цивільним кодексом України.

Даний спір є підсудним господарському суд в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України, відповідно до якої, господарському суду підсудні справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Разом з тим, дана справа не є справою у спорах, визначених п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, тобто спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, оскільки позивачем рішень юридичної особи - ТОВ «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ» не оспорюється. Цю юридичну особу до участі у справі не залучено.

Отже дії інших осіб, які позивач просить заборонити, обравши захід забезпечення позову у вигляді: заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також нотаріусам проводити реєстраційні дії з припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю, а також заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також нотаріусам проводити реєстраційні дії з внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ», прямо не стосуються предмета спору.

Таким чином, в цій частині в задоволенні заяви позивача суд відмовляє.

Стосовно заяви позивача в частині накладення арешту на частку розміром 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ», господарський суд звертає увагу на таке.

Предметом позову в цій справі є немайнова вимога, результатом розгляду по суті якої господарським судом може бути рішення суду або про визнання недійсним відповідного договору або про відмову у такому визнанні.

В позові відсутні вимоги щодо повернення або витребування майна, застосування інших наслідків недійсності правочину, не йдеться про звернення стягнення на частку учасника товариства, зокрема, в порядку, передбаченому ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Обсяг прав учасників господарського товариства визначено, зокрема, в ч. 1 ст. 116 ЦК України.

Так, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Натомість, відповідно до ст. 115 ЦК України, господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Отже права позивача, які витікають з його права на частку в статутному капіталі товариства (за твердженнями позивача), про захист яких йдеться в позові, не стосуються майна ТОВ «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ».

З наведеного витікає, що заходи забезпечення позову, які полягають у накладенні арешту на майно, не є співмірними з позовними вимогами, спрямованими на захист прав учасника товариства.

Статтею 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову у вигляді накладенням арешту на майно, застосовуються, якщо це майно належить відповідачу (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Разом з тим, ТОВ «КОНВЕЄРМАШ МИКОЛАЇВ» не є відповідачем в цій справі.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення, суд також виходить із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 ГК України).

Оцінивши наведені міркування в сукупності, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх. №17153/19 від 07.11.2019) про забезпечення позову у справі - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

3. Ухвалу надіслати позивачу, відповідачу.

Суддя В.О.Ржепецький