ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. Справа №921/108/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Матущака О.І.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Федорів Н.В.,

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, № 14/4-1091 від 22.07.2019р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019 (повний текст 05.07.2019, суддя Чопко Ю.О., м. Тернопіль )

у справі № 921/108/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Державного підприємства Кременецьке управління з постачання та реалізації газу, м. Кременець, Тернопільська область

про стягнення коштів в загальній сумі 910799, 73 грн.,

за участю представників сторін

від позивача - Петрук Я.Ю. адвокат (договір про надання правової допомоги №14/141/19 від 22.04.2019, довіреність №14-167 від 26.04.2019; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серія КС №6591/10 від 26.04.2018);

від відповідача - Гуславський А.А. - директор, Шовкопляс О.Ф. - заступник директора.

28.03.2018 на розгляд Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про стягнення боргу у загальній сумі 910 799,73 грн., у тому числі: пеня - 849 503,90 грн. та три проценти річних - 61 295,83 грн. (Т-1, а.с.7-10).

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-218-Н щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за переданий позивачем газ протягом січня-вересня 2016 року.

20.04.2018 до місцевого господарського суду відповідачем було подано заяву, в якій він просив суд, керуючись ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України зменшити розмір штрафних санкцій на 90% з підстав того, що позивачем не доведено фактів, які свідчили б про те, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем позивач поніс значні матеріальні збитки, співрозмірні чи навіть більші із нарахованими штрафними санкціями (Т-1, а.с.126-128).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у справі №921/108/18 (суддя Гирила І.М.) позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 424 751,95 грн. пені, 61 295,82 грн. 3% річних та 13 662 грн. в повернення сплаченого позивачем судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т-1, а.с.211-224).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 (головуючий суддя Желік М.Б., судді Галушко Н.А., Хабіб М.І.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у справі №921/108/18 залишено без змін, апеляційні скарги без задоволення (Т-2, а.с.180-191).

Дані судові рішення мотивовано неналежним виконанням ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-218-Н в частині строків оплати отриманого природного газу, що є підставою для стягнення з відповідача пені, передбаченої умовами договору та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому, враховано укладені додаткові угоди до зазначеного договору, якими сторони узгодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. При цьому, суди дійшли висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50% , яка підлягає стягненню з відповідача, відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Постановою Верховного Суду від 13.03.2019 касаційні скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ДП «Кременецьке управління з постачання а реалізації газу» задоволено частково. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у справі №921/108/18 скасовано. Справу №921/108/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції (Т-2, а.с.86-100).

В даній постанові встановлено, що суди попередніх інстанцій, обмежившись посиланням на те, що з урахуванням умов, зокрема додаткової угоди від 02.03.2016 №3 до договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2016 №16-218-Н, сторони погодили такі умови договору, за якими спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ не вносять змін до цього договору, у тому числі не звільняють покупця (відповідача) від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, не надали належної правової оцінки умовам додаткової угоди від 02.03.2016 №3, якою внесено такі зміни, щодо її дії в часі з огляду на положення ст. ст. 253, 653 Цивільного кодексу України та належним чином не дослідили спільні протокольні рішення, які було підписано до укладення між сторонами додаткової угоди від 02.03.2016 №3 і не з`ясували чи не відбулося на підставі цих угод фактичної зміни умов договору щодо строків розрахунку за період, який передував укладенню зазначеної додаткової угоди; суди не надали будь-якої оцінки контррозрахунку сум заборгованості, наданого відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову, та у судових рішеннях не навели обґрунтування, за якими відповідні докази не приймаються до уваги при вирішенні справи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019 у справі №921/108/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 16 665,65 грн. пені, 3535,93 грн. 3% річних; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на користь ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» 33 994,12 грн. судових витрат.

Ухвалюючи дане рішення, місцевий господарський суд врахував те, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за договором. Відтак, судом зроблено висновок, що розрахунок пені і 3% річних який наданий позивачем є вірним, однак, при цьому, позовні вимоги задоволені в межах, визначених відповідачем у його розрахунку, з часу підписання спільних протокольних рішень.

Позивач АТ «НАК «Нафтогаз України», не погодившись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення, в частині відмови в позові, прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник вказує, що місцевим господарським судом не встановлено, на яку саме суму заборгованості нараховані 3% річних та інфляційні втрати у відповідних розмірах та не обґрунтувано, на підставі яких даних вони вважають обґрунтованим розмір задоволених позовних вимог саме у такій сумі. Також вказує, що суди не з`ясували та не відобразили в своїх рішеннях про вчинення відповідачем дій з погашення відповідної заборгованості, зокрема, строки та порядок вчинення таких дій, а також належним чином не проаналізували умови договору з урахуванням підписаних сторонами додаткових угод №1 від 02.03.2016 та №4 від 22.08.2016.

Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення у сумі 890 598,15 грн. скасувати та прийняти нове в цій частині про задоволення даних вимог.

17.09.2019 в канцелярію суду від позивача поступили пояснення від 13.09.2019 за №14/4-2665 щодо застосування практики Верховного Суду, в яких зазначено, що при винесенні рішення місцевим господарським судом невірно оцінено докази та вимоги позивача щодо стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, зокрема, невірно досліджено на які саме кошти розраховувалися вищевказані суми вимог, яким чином дані кошти були сплачені відповідачем (власні кошти або державні субвенції), якими доказами керувався позивач звертаючись до суду та відповідно розраховуючи суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, а лише зазначено загальні посилання на положення постанови КМ України №20, бюджетного законодавства, які в даному випадку на переконання позивача не можуть мати вирішального впливу на рішення суду по суті.

17.10.2019 в канцелярію суду від відповідача поступила відповідь на пояснення позивача від 16.10.2019 №770, в яких зазначено, що в основу розрахунку штрафних санкцій, зробленого ДП «Кременецьке УПРГ» покладено розрахунок, зроблений позивачем, однак з урахуванням укладених спільних протокольних рішень, якими за погодженням з позивачем було змінено договірні умови, в тому числі в частині способу та терміну оплати отриманого природного газу в рамках договору №16-218-Н від 30.12.2015 в період з січня до червня 2016 року. Тобто, за основу бралися помісячні розрахунки сформовані позивачем у його позовній заяві, однак за мінусом сум, що були погодженні спільним протокольними рішеннями на час їх підписання, а не на час оплати, через державні субвенції. Відповідач вважає свій розрахунок вірним, оскільки він повністю відображає банківські фінансові проводки по кожному дню за весь період. Відповідно до цього, просить відмовити ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019 у справі №921/108/18.

В судових засіданнях представники сторін підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відзиві на неї та поясненнях.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Тернопільської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

30.12.2015 НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (покупець) уклали договір на купівлю-продаж природного газу №16-218-Н (Т-1, а.с.19-23), згідно п.1.1. якого продавець зобов`язувався передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно п.1.2. та п. 2.1 вищевказаного договору встановлено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам. Сторони узгодили обсяг поставки газу з 01.01.2016 по 31.03.2016 до 10 393,000 тис. куб. м.: січень 3483,000; лютий - 4500,000; березень 2410,000 (І квартал 10 393,000).

У відповідності до п.3.2 , п.3.3 договору встановлено, що приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригінала акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу продавцем документально не оформляються.

Розділом 5 договору сторони погодили, що ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та вказали їх розмір (п.5.1.договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1. договору).

Відтак, на виконання умов договору, позивач за період з січня до вересня 2016 передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 12 032,59 тис. куб. м. на загальну суму 54 653 049,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані повноваженим представниками та скріплені печатками: газ, спожитий у січні місяці 2016 оформлений актом від 31.01.2016 на суму 13 781 216,03 грн. (Т-1, а.с.33); газ, спожитий у лютому місяці 2016 року, оформлений актом від 29.02.2016 на суму 12 632 512,62 грн. (Т-1, а.с.34); газ, спожитий у березні місяці 2016 року, оформлений актом від 31.03.2016 на суму 13 107 093,61 грн. (Т-1, а.с.35); газ, спожитий у квітні місяці 2016 року, оформлений актом від 30.04.2016 на суму 6 346 154,39 грн. (Т-1, а.с.37); газ, спожитий у травні місяці 2016 року, оформлений актами від 31.05.2016 на суму 2 381 024,57 грн. (Т-1, а.с.38); газ, спожитий у червні місяці 2016 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2016 на суму 1 455 831,34 грн. (Т-1, а.с.39); газ, спожитий у липні місяці 2016 року, оформлений актом від 31.07.2016 на суму 1 455 481,28 грн. (Т-1, а.с.40); газ, спожитий у жовтні серпні 2016 року, оформлений актом від 31.08.2016 на суму 1 485 283,54 грн. (Т-1, а.с.41); газ, спожитий у вересні 2016 року, оформлений актом від 30.09.2016 на суму 2 008 451,80 грн. (Т-1, а.с.42). Вищенаведені обсяги отримання відповідачем природного газу сторонами не заперечуються.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця із спеціальним режимом використання на поточний рахунок продавця із спеціальним режимом використання кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затверджених постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. В платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця , як погашення заборгованості за газ проставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, що надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пеня, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу (п. п. 6.2, 6.4-6.5, договору).

02.03.2016 сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-218-Н (Т-1, а.с.26-27), згідно якої доповнено п.6.1. договору абзацом: «Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України».

Крім цього п.3 даної додаткової угоди сторони змінили редакцію п.10.2. договору та вказали, зокрема, що: «усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.3, 10.4 цього договору.

Договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та не може бути застосований до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору.

Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей , листування між сторонами не вносять змін до цього договору, та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Дана додаткова угода складена у двох примірниках , по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з дати укладення цього договору, і діє протягом дії договору».

31.03.2016 сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-218-Н (Т-1, а.с.28-29), згідно якої сторони змінили редакцію п.6.1. договору та погодили, що: «оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу».

22.08.2016 сторонами у справі підписано додаткову угоду №6 до договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-218-Н (Т-1, а.с.32), згідно п.1 якої додаткову угоду №3 від 02.03.2016 до цього договору визнано такою, що втратила чинність з 01 серпня 2016 року. При цьому, доповнено п.6.1. договору абзацами три і чотири у наступній реакції: «оплата вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитись за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМ України від 11.01.2005 №20. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором». Також сторони виклали п.7.2. договору у такій редакції: «У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Нарахування пені не здійснюється продавцем на суми оплат, проведені покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20». Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 серпня 2016 року.

На виконання умов договору позивач за період з січня 2016 року до вересня 2016 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 12 032,59 тис. куб. м. на загальну суму 54 653 049,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (Т-1, а.с.33-42). Обставини щодо отримання протягом січня-вересня 2016 року (включно) природного газу в обсягах, наведених у актах приймання-передачі природного газу, сторонами не заперечується.

Вартість придбаного газу оплачувалася відповідачем як шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача так і шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Відповідач за поставлений позивачем природний газ за період січень-вересень 2016 року (включно) з урахуванням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, розрахувався з порушенням передбаченого умовами договору терміну оплати. Зокрема встановлено, що відповідачем в повному обсязі вартість природного газу отриманого: - у січні 2016 року оплачено 29.03.2016; - у лютому 2016 оплачено 15.04.2016; - у березні 2016 оплачено 27.04.2016; - у квітні 2016 року оплачено 29.06.2016; - у травні 2016 року оплачено 29.06.2016; - у червні 2016 року оплачено 27.07.2016; - у липні 2016 року оплачено 28.09.2016; - у серпні 2016 року оплачено 21.10.2016; - у вересні місяці 2016 року оплачено 31.10.2016, що підтверджується роздруківкою операцій та сальдо по рахунку ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» з 01.01.2016 до 31.10.2017.

Відтак, позивачем пред`явлено до відповідача позов про стягнення з відповідача пені нарахованої за період з 25.02.2016 по 20.10.2016 на загальну суму 849 503,90 грн. і 3% річних за період з 25.02.2016 по 30.10.2016 на загальну суму 61 295,83 грн. згідно доданого розрахунку (Т-1, а.с.12-18).

Відповідач в свою чергу вказує, що загальна сума штрафних санкцій , яка визнається ним належно нарахованою становить 20 201,58 грн., з яких пеня складає 16 665,65 грн. та 3% річних в сумі 3 535,93 грн. згідно розрахунку (Т-3, а.с.113-118)

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (наділі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п.6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано, згідно його розрахунку, та заявлено до стягнення пеню в сумі 849 503,90 грн. та 3% річних в сумі 61 295,83 грн. (Т-1, а.с.12-18).

Згідно з положеннями частин 1-3 статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні. Таке регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Аналіз змісту цього Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 12 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння та спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками цих розрахунків.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, ДП Енергоринок та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Згідно з пунктом 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Усі учасники розрахунків зобов`язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт 1.5).

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Наведеним спростовується посилання позивача на умови договору, у п. 6.1 якого зазначено, зокрема, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

Отже, для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої п. 7.2 договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Проаналізувавши розрахунки позивача та відповідача, судова колегія встановила, що позивачем невірно застосовувалася початкова дата нарахування штрафних санкцій за окремими зобов`язаннями конкретного розрахункового місяця. Судовою колегією встановлено, що щомісяця позивачем, як прострочена заборгованість бралася загальна вартість природного газу, неоплачена станом на 25 число наступного місяця згідно з умовами договору №16-218-Н від 30.12.2015, що є невірним. Слід врахувати те, що не вся сума неоплаченого природного газу на договірну розрахункову дату повинна братися до уваги, а саме сума повинна бути зменшена на ту вартість природного газу, яку держава гарантувала погасити за рахунок коштів держбюджету. Підставою для цього слугують спільні протокольні рішення, підписані сторонами до кінцевої дати оплати газу згідно з умовами договору (до 25 числа наступного за місяцем поставки газу).

Як вбачається з розрахунків сторін, судовою колегією встановлено, що в основу розрахунку штрафних санкцій, зробленого ДП «Кременчуцьке УПРГ» покладено розрахунок, зроблений позивачем, однак з урахуванням укладених спільних протокольних рішень, якими за погодженням позивача було змінено договірні умови, в тому числі в частині способу та термінів оплати отриманого природного газу в рамках договору №16-218-Н від 30.12.2015 в період з січня до червня 2016 року. За основу бралися помісячні розрахунки сформовані позивачем у його позовній заяві, однак, за мінусом сум, що були погоджені спільними протокольними рішеннями на час їх підписання, а не на час оплати, через державні субвенції.

З огляду на вищенаведене, судовою колегією встановлено, що:

- загальна вартість переданого газу у січні 2016 становить 13 781 216,03 грн., згідно спільного протокольного рішення від 23.02.2016 №746 змінено договірні умови оплати на суму 12 500 000,00 грн.; відповідачем частково оплачено власними коштами на суму 1 108 374,11 грн. в період з 25.01.2016 до 25.02.2016, відповідно до чого станом на 25.02.2016 заборгованість з урахуванням часткової оплати становить 172 841,92 грн., відтак пеня згідно розрахунку відповідача правомірно розрахована в сумі 533,67 грн. та 36,49 грн. - 3% річних;

- загальна вартість переданого газу у лютому становить 12 632 512,62 грн.; згідно спільного протокольного рішення від 22.03.2016 №1062 змінено договірні умови оплати на суму 12 000 000,00 грн., відтак станом на кінцеву дату оплати 25.03.2016 сума заборгованості становить з урахуванням часткової оплати 632512,62 грн., відтак пеня, згідно розрахунку відповідача, правомірно становить 3041,59 грн. та 207,95 грн. - 3% річних;

- загальна вартість переданого газу у березні становить 13 107 093,61 грн., згідно спільного протокольного рішення від 20.04.2016 №1336 змінено договірні умови оплати на суму 11 900 000,00 грн., відтак станом на 25.04.2016 сума заборгованості становить, з урахування часткової оплати - 757228,018 грн., відтак пеня, згідно розрахунку відповідача, правомірно становить 786,19 грн. та 62,07 грн. - 3% річних;

- загальна вартість переданого газу у квітні становить 6 346 154,39 грн., згідно спільного протокольного рішення від 20.02.2016 №1570 змінено договірні умови оплати на суму 4 320 967,84 грн., частково оплачено власними коштами 723313,91 грн. (з 27.04.2016 до 26.05.2016), відповідно до цього станом на кінцеву дату оплати 25.05.2016 сума заборгованості становить 1 301 872,64 грн., відтак пеня, згідно розрахунку відповідача, правомірно становить 5087,04 грн. та 312,13 грн. - 3% річних;

- загальна вартість переданого газу у травні становить 2 381 024,57 грн., згідно спільного протокольного рішення від 22.06.2016 №1793 змінено договірні умови оплати на суму 3 280 000,00 грн., відповідно до чого заборгованість у даному місяці відсутня;

- загальна вартість переданого газу у червні становить 1 455 831, 34 грн., згідно спільного протокольного рішення від 20.07.2016 №1920 змінено договірні умови оплати на суму 255 588,36 грн., згідно спільного протокольного рішення від 20.07.2016 №1924 змінено договірні умови оплати на суму 776 411,64 грн.; частково оплата проведена поточними платежами на суму 437070,67 грн., відтак, станом на кінцеву дату оплати 25.07.2016 заборгованість відсутня.

Відтак, враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції правомірно взято до уваги розрахунок відповідача, згідно якого розмір пені становить 16 665,65 грн. та 3% річних в сумі 3 535,93 грн.

Отже, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

В суді першої інстанції відповідачем 20.04.2018 було подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% з підстав того, що позивачем не доведено фактів, які свідчили б про те, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем, позивач поніс значні матеріальні збитки, співрозмірні чи навіть більші із нарахованими штрафними санкціями, в задоволенні якого слід відмовити за необґрунтованістю.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України,

Західний апеляційний господарський суд постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року у справі №921/108/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, згідно ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути до господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 01.11.2019.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Якімець Г.Г.