ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Справа № 916/2568/19
м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс

на ухвалу господарського суду Одеської області від 16 вересня 2019 року про повернення заяви про виконання ухвали від 04.09.2019р. по справі №916/2568/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс

до Дочірнього підприємства Автотрейдінг-Одеса

про стягнення 1 189 227,60грн.

суддя суду першої інстанції: Ю.І. Мостепаненко

час і місце ухвалення судового рішення: 16.09.2019р., м. Одеса, господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

30.08.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Дочірнього підприємства Автотрейдінг-Одеса, в якому просило суд стягнути з відповідача 1 189 227,60 грн., у тому числі: 733 52,00 грн. збитків втраченого майна, 250 000,00 грн. матеріальної компенсації моральної шкоди, 146 704,60 грн. штрафних санкцій, які складають 20% від вартості втраченого майна, 59 000,00 грн. додаткових витрат, які складаються з страхової суми збитків по оформленню транспортного засобу, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля № 40142018ШКД-000086 від 14.12.2018р. ДП Автотрейдінг-Одеса реалізував ТОВ Юг Агро Сервіс недоброякісну продукцію, а саме транспортний засіб моделі: Skoda Octavia A7 Ambition 2.0, кузов: НОМЕР_1 , двигун: НОМЕР_2 , що в подальшому призвело до пожежі та заподіяння збитків позивачу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.09.2019р. позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду: доказів сплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 17 838,41 грн.; інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу; доказів оплати страхової суми у розмірі 19 000 грн. та доказів сплати 40 000,00 грн. на оформлення транспортного засобу та належним чином засвідчених документів доданих до позовної заяви.

12.09.2019р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс надійшла заява, підписана представником Деменчук Д.А., на виконання ухвали господарського суду Одеської області від 04.09.2019р..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. заяву (вх.№2-4415 від 12.09.2019р.) про виконання ухвали господарського суду Одеської області від 04.09.2019р. по справі №916/2568/19 повернуто ТОВ Юг Агро Сервіс.

Ухвала обґрунтована посиланням на норми ст.ст.. 12, 56, 58 (ч.ч. 1, 2), 60 (ч. 4), 61 (ч.ч. 1,2), 170 (ч.ч. 1, 2, 4), 247 (ч.3) ГПК України, ст. 59, 131-2 Конституції Україні пп. 11 п. 16-1 розділу ХV Перехідні положення Конституції України, ст. 26 (ч. 1, 3) ЗУ „Про адвокатуру та адвокатську діяльність та вмотивована наступним:

-враховуючи заявлені позовні вимоги ТОВ Юг Агро Сервіс про стягнення з ДП Автотрейдінг-Одеса 1 189 227,60 грн., категорію та складність, дана справа відноситься до розгляду в порядку загального позовного провадження.

- заяву (вх.№2-4415/19 від 12.09.2019р.) підписано з боку позивача представником Товариства з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс Деменчуком Д.А. та в підтвердження повноважень відповідної особи надано копію довіреності б/н від 03.12.2018р.

- будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 представляє інтереси позивача як адвокат, зокрема, ордеру, договору, до заяви не надано, тоді як в довіреності - про наявність у представника статусу адвоката не зазначено.

-з урахуванням встановлених обставин, заява (вх.№2-4415 від 12.09.2019р.) про виконання ухвали господарського суду Одеської області від 04.09.2019р. по справі №916/2568/19 від представника товариства з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс Деменчука Д.А. підписана особою, яка не має права на її підписання.

-як слідує з норм Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_1 не має права на підписання і подання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс будь-яких процесуальних документів по суті справи.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Юг Агро Сервіс звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 16.09.2019р та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановления помилкової ухвали.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВЮг Агро Сервіс зазначає наступне:

- Конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, а не тільки з кримінальних. Право на захист, зокрема, може бути реалізоване фізичною особою у цивільному, арбітражному, адміністративному і кримінальному судочинстві. Про загальність положень статті 59 Конституції України свідчить положення частини другої статті 63 Конституції України.

- Конвенція про захист прав людини і основних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року N 2148-VIII, "Основні принципи, що стосуються ролі юристів", прийняті восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками 27 серпня - 7 вересня 1990 року передбачають право кожного захищати себе особисто або через вільно вибраного ним на власний розсуд захисника з-поміж юристів, які можуть надати ефективний правовий захист. Ці положення міжнародно-правових актів щодо права фізичної особи на захист від обвинувачення відтворені у положеннях статті 59 Конституції України, які закріплюють право кожної фізичної особи на правову допомогу і право вільного вибору захисника з метою захисту.

- положення статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав треба розуміти як конституційне право будь-якої особи отримати правову допомогу та вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

-в рішенні Європейського суду з прав людини від 24.02.2012 року у справі "Загородній проти України" Європейський суд визнав порушення пункту 1 та підпункту "с" пункту 3 статті 6 Конвенції, оскільки право заявника на вільний вибір захисника було обмежено у спосіб, несумісний з вимогами вказаних положень, з огляду на те, що, не вирішуючи протягом тривалого періоду питання щодо обмеження вибору захисника, держава створила ситуацію, несумісну з принципом юридичної визначеності, що становить один з базових аспектів верховенства права.

- суд першої інстанції не прийняв до уваги численні висновки Верховного Суду, Конституційного суду, рішення ЕСПЧ ,що спричинило за собою винесення протиправної ухвали від 16.09.2019р.

Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання до апеляційного господарського суду не подавалися.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.6 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За частиною першою статті 4 ГПК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваної ухвали, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Статтею 170 ГПК України визначені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно приписів ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Законні представники представляють інтереси у суді осіб, що зазначені в ГПК України.

За приписами ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно із ч.1 ст. 26 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

30.09.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401).

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України (в редакції Закону №1401) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з п.п. 11 п. 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону №1401) таке представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Таким чином, представництво юридичної особи в господарському суді здійснюється адвокатами або в порядку самопредставництва (ч. 3 ст. 56 ГПК України) керівником юридичної особи або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ГПК України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дана справа не є малозначною в силу норми ч.5 ст. 12 ГПК України та має розглядатися в порядку загального позовного провадження в силу положень ч.3 ст. 12, п.8 ч.4 ст. 247 ГПК України.

Отже представництво юридичної особи в цій справі має підтверджуватися (окрім самопредставництва) довіреністю або ордером адвоката.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Як вбачається з наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей, за організаційно-правовою формою позивач ТОВЮг Агро Сервіс не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування.

Заява ТОВЮг Агро Сервіс про виконання ухвали господарського суду Одеської області від 04.09.2019р підписана представником Деменчук Д.А., який вказаний представником ТОВЮг Агро Сервіс за довіреністю. Докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 А. є адвокатом, керівником або членом виконавчого органу ТОВЮг Агро Сервіс, уповноваженого діяти від імені Товариства відповідно до закону чи статуту, до заяви не додано.

Згідно з ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З огляду вищенаведеного, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява про усунення недоліків підписана особою, яка не має на це повноважень від ТОВЮг Агро Сервіс.

Оскільки позивач не дотримався вимог щодо оформлення представництва, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було правомірно повернуто заяву ТОВЮг Агро Сервіс (вх.№2-4415 від 12.09.2019р.) про виконання вимог ухвали господарського суду від 04.09.2019р. на підставі ч. 4 ст.170 ГПК України.

Щодо посилань скаржника на висновки Верховного Суду, Конституційного суду, рішення ЕСПЧ колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року у справі про право вільного вибору захисника при представництві та здійснення захисту за кримінально-процесуальним законодавством були офіційно розтлумачені чинні на той час положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Однак з набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» попередню редакцію статті 59 Конституції України змінено; за змістом чинної редакції статті 59 Конституції України передбачено право особи на професійну правничу допомогу, надання її у визначених законом випадках безоплатно та вільний вибір захисника своїх прав.

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право, зокрема, захищати себе особисто чи використовувати допомогу захисника, обраного на власний розсуд.

Разом з тим у справі «Ейрі проти Ірландії» («Airey v. Ireland») Європейський суд з прав людини вказав, що хоча підпункт «с» пункту 3 статті 6 Конвенції стосується тільки кримінального процесу, «однак незважаючи на відсутність подібного положення щодо провадження у цивільних справах, пункт 1 статті 6 може в деяких випадках зобов`язати державу надати адвокатську допомогу, якщо без такої допомоги неможливо забезпечити практичної реалізації права на судовий розгляд, якщо юридичне представництво надається в обов`язковому порядку, як це передбачено внутрішнім законодавством деяких Договірних Сторін стосовно різних видів судового спору, чи з огляду на складність процедури або справи» (пункт 26).

При цьому у справі «Загородній проти України» («Zagorodniy v. Ukraine») Європейський суд з прав людини вказує, що: «певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи… та безперешкодного функціонування системи правосуддя» (пункт 53 Рішення), і саме інтереси правосуддя можуть бути виправданням обмеження права на вибір захисника (пункт 54 цього ж Рішення).

За висновками Суду таке обмеження права на вільний вибір захисника само по собі не порушує питання за підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конвенції, оскільки певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи (рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії», заява №63378/00, пункт 68) та безперешкодного функціонування системи правосуддя (рішення у справі «Мефтах та інші проти Франції» , заяви № 32911/96, 35237/97 та 34595/97, пункт 45).

У рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що «право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду. Попри те, що остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції належить Суду, він не повинен підміняти оцінку, зроблену національними органами, будь-якою іншою оцінкою того, що має бути найкращою стратегією у цій сфері. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або у такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. там же; див. також серед багатьох інших джерел рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява № 40877/98, п. 54, ECHR 2003-I та повторення відповідних принципів у рішенні від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України, щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не суперечить прецедентцій практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Ейрі проти Ірландії» («Airey v. Ireland»), рішення у справі «Загородній проти України» («Zagorodniy v. Ukraine»), рішення у справі «Майзіт проти Росії», рішення у справі «Мефтах та інші проти Франції», рішення у справі «Наталія Михайленко проти України», «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)) ).

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 03.2018р. у справі № 914/2771/16.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін як постановлену відповідно до норм процесуального права, відхиливши доводи та вимоги апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 232-233, 236, 240, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, 286-888 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. у справі №916/2568/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку, згідно положень ст.ст. 286, 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир