СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Справа № 922/1467/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі судового засідання Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Басула Б.І., довіреність № б/н від 21.01.2019

відповідача - Гнатусів Б. М. (особисто)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Гнатусів Богдана Михайловича , м. Харків (вх. № 2741 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 (повне рішення складено 08.08.19, суддя Калініченко Н.В.) у справі № 922/1467/19

за позовом Приватного підприємства "Компанія Талант", м. Харків

до Гнатусів Богдана Михайловича , м. Харків

про стягнення 27 523,74 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 у справі № 922/1467/19 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з фізичної особи Гнатусів Богдана Михайловича на користь Приватного підприємства "Компанія Талант" 18 550,00 грн. основної заборгованості, 7 329,96 грн. інфляційних втрат, 1 643,78 грн. 3% річних та 1 921,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 у справі № 922/1467/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки вважає, що суд незаконно продовжив пропущений строк на подання відповіді на відзив, прийняв та долучив до матеріалів справи подану з порушенням відповідь на відзив, зробив висновки покладені в обґрунтування рішення на підставі поданої та прийнятої судом з процесуальним порушенням відповіді на відзив.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції у справі посилається на наступні обставини:

- судом першої інстанції покладено в основу рішення необґрунтоване та безпідставне твердження позивача щодо заборгованості за видатковою накладною № 47930 від 16.02.2016, та проігноровано нормативно обґрунтоване та підкріплене доказами твердження про відсутність заборгованості перед податковими органами та контрагентами, з якими відповідач мав підприємницькі відносини;

- право на позовний захист у позивача виникло 17.02.2019, жодних заходів щодо відновлення свого права позивач не вживав майже три роки, та за два тижні до спливу строку позовної давності подав позов до Дзержинського районного суду м. Харкова, самостійно обравши спосіб захисту з процесуальним порушенням, і це, на думку відповідача, є лише його особистою відповідальністю;

- Конституцією України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68), тому відповідач вважає, що відповідальністю позивач, який звернувся з правом на позовний захист після спливу строку такого права без поважних причин, є відмова у задоволенні позову;

- неправильне застосування закону господарським судом Харківської області призвело до неврахування висновку Великої палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12-ц.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, відповідач вважає, що подання позову з процесуальним порушенням в даному випадку не може бути визнано поважною причиною пропуску встановленого законом строку. В звязку з чим суд, у випадку встановлення наявності порушеного права позивача, повинен був дотриматись положень ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 для розгляду справи № 922/1467/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України.

20.09.2019 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного підприємства "Компанія Талант", в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення законним та обґрунтованим. На думку позивача, суд вірно дійшов до висновку про необхідність поновлення строку позовної давності з урахуванням того, що було відкрито провадження за даним спором у Дзержинському районному суді м. Харкова та тривалий час справа була на розгляді, як наслідок були наявні підстави вважати, що права позивача будуть відновлені та захищені в судовому порядку. Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 у справі № 922/1467/19 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 справу № 922/1467/19 призначено до розгляду на 17 жовтня 2019 року об 11:00 год.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019, у зв`язку з відпусткою судді Медуниці О.Є. у справі № 922/1467/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Чернота Л.Ф.

Відповідно до пункту 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 17.10.2019 оголошено перерву до 05.11.2019.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної, виходячи з наступного.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України. Враховуючи встановлений факт, а саме те, що позивачем передано, а відповідачем отримано товар на суму 18 550,00 грн. відповідно до видаткової накладної № 47930 від 16 лютого 2016 року, приписи ст. 692 ЦК України, строк оплати товару є таким, що настав (17 лютого 2016 року); втім, відповідачем не надано до суду доказів оплати вартості отриманого товару від позивача, з огляду на що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості отриманого товару у розмірі 18 550,00 грн., визнані судом обґрунтованими та доведеними. Також, застосувавши положення ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 643,78 грн., та інфляційних втрат в розмірі 7 329,96 грн.

Разом з цим, розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності та заяву позивача про визнання причин його пропуску поважними, суд першої інстанції встановив, що для захисту своїх інтересів позивач звертався до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до фізичної особи Гнатусіва Б.М. про стягнення заборгованості у розмірі 27 523,74 грн. Дзержинським районним судом міста Харкова не було відмовлено у відкритті провадження у справі, також позовну заяву не було повернуто заявнику. Натомість Дзержинським судом міста Харкова було відкрито провадження у справі з призначення судового засідання. 13 травня 2019 року, ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова, було закрито провадження у справі на підставі того, що даний спір віднесено до господарської юрисдикції. Позовну заяву до господарського суду Харківської області позивачем подано 17 травня 2019 року, тобто через кілька днів після того, як позивач дізнався, що даний спір підвідомчий господарському суду Харківської області.

З огляду на наведене, а саме факт відкриття провадження у справі Дзержинським районним судом м. Харкова та тривалий час розгляду справи, як наслідок - наявність підстав для позивача вважати, що його права будуть відновлені та захищені в судовому порядку, звернення позивача до господарського суду Харківської області з даною позовною заявою через кілька днів (через 3 дні) після того, як позивач дізнався, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність поновлення строку позовної давності та, відповідно, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач під час звернення з апеляційною скаргою заборгованість перед позивачем не визнає, а також посилається на відсутність підстав вважати в даному випадку поважними причини пропуску позивачем встановленого строку позовної давності, оскільки позивач жодних заходів щодо відновлення свого права не вживав майже три роки, та за два тижні до спливу строку позовної давності подав до Дзержинського районного суду м. Харкова позов з процесуальним порушенням, і це, на думку відповідача, є лише його особистою відповідальністю в розумінні ст. 68 Конституції України, що тягне відмову у позові.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача - Приватного підприємства "Компанія Талант", про стягнення з відповідача - фізичної особи Гнатусів Богдана Михайловича , 18 550,00 грн. основної заборгованості, 7 329,96 грн. інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі видаткової накладної № 47930 від 16 лютого 2016 року передано, а відповідачем отримано товар на суму 18 550,00 грн. Як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем не оплачено вартість отриманого товару, що й стало для позивача підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до положень ст. ст. 174-175, 181, 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Здійснив аналіз наданої до матеріалів справи видаткової накладної № 47930 від 16 лютого 2016 року, яка є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", колегія суддів зазначає, що вона має всі передбачені обов`язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис постачальника та отримувача, а також скріпленими з боку відповідача (отримувача) його власною печаткою.

Таким чином, вивчення наявних у справі документів дає підстави вважати, що даною накладною підтверджується факт передачі відповідачу товару на загальну суму 18 550,00 грн., що свідчить про схвалення відповідачем даної господарської операції.

Отже, сторони підтвердили свій намір щодо встановлення між ними господарських правовідносин, відповідно до яких позивач, як продавець, зобов`язався поставити продукцію, а відповідач, як покупець, її прийняти та сплатити. Дані відносини не були об умовлені конкретними строками виконання зобов`язань з оплати поставленого товару.

В силу ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.692 ЦК України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Враховуючи, що сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, з урахуванням ст.692 ЦК України, відповідач як покупець був зобов`язаний оплатити вартість товару після прийняття від позивача, та строк оплати товару є таким, що настав 17 лютого 2016 року.

Втім, відповідачем не надано до суду доказів оплати вартості отриманого товару від позивача.

Твердження відповідача про те, що між сторонами було досягнуто домовленості, яка випливає із договору консигнації, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки видаткова накладна № 47930 від 16 лютого 2016 року не містить жодного посилання на те, що товар переданий відповідачу для реалізації зі складу позивача; не зазначено, що товар, який передано відповідачу, залишається власністю позивача до моменту його (товару) реалізації відповідачем. Навпаки, дана видаткова накладна містить найменування товару, його ціну, кількість, реквізити сторін та підписана представниками сторін та скріплена їх печатками, що й підтверджує саме укладання між сторонами договору поставки, який укладено у спрощений спосіб.

Твердження відповідача про те, що ним було повернуто позивачу отриманий, але не реалізований товар, взагалі не підтверджується жодними доказами, і відповідно, є безпідставним.

Посилання відповідача на податкову звітність колегія суддів відхиляє, оскільки належними доказами на підтвердження виконання господарського зобов`язання є первинні документи бухгалтерського обліку в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В даному випадку видаткова накладна, яка засвідчена печатками та підписами уповноважених осіб, підтверджує факт отримання товару відповідачем, який останнім жодним доказом не спростований. Докази оплати товару або його повернення в матеріалах справи відсутні і таких доказів відповідачем до суду не надано.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 198 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, враховуючи встановлені господарським судом обставини прийняття відповідачем товару за видатковою накладною № 47930 від 16 лютого 2016 року на суму 18 550,00 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав про стягнення з відповідача суми заборгованості.

Разом з тим, відповідачем заявлено про сплив загального строку позовної давності щодо вимог про стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та 3%річних.

Позивач у своїй відповіді на відзив просить суд визнати причини пропуску позовної давності поважними та захистити його право і не застосовувати позовну давність як підставу для відмови у задоволені позову. В обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності позивач вказує на те, що позивачем в межах строків позовної давності було подано позовну заяву до Дзержинського районного суду міста Харкова, за наслідками якої судом (Дзержинським районним судом міста Харкова) було відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання, яке (судове засідання) декілька раз було перенесено і тільки 13 травня 2019 року було винесено ухвалу про закриття провадження у справі, у якій було роз`яснено про відношення спору до господарського судочинства.

Так, Цивільний кодекс України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

В даному випадку спір між сторонами виник через невиконання ФОП Гнатусів Богданом Михайловичем договору поставки товару, укладеного 16.02.2016 між ПП «Компанія Талант» та ФОП Гнатусів Б.М. та позивач правомірно звернувся до господарського суду за захистом порушеного права.

З урахуванням строку виконання зобов`язання за видатковою накладною № 47930 від 16.02.2016, перебіг строку позовної давності розпочався 17.02.2016 та на дату звернення позивача з даним позовом до господарського суду (17.05.2019) сплинув.

Проте, за змістом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв`язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

Як встановлено судом, ФОП Гнатусів Богдан Михайлович припинив підприємницьку діяльність з 28.09.2017 року.

Колегія суддів звертає увагу, що Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Однак, з 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Зазначене відповідає позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17.

Проте, в порушення вимог закону, для захисту своїх інтересів позивач 01.02.2019 року, тобто майже за два тижні до спливу позовної давності, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до фізичної особи Гнатусіва Б.М. про стягнення заборгованості у розмірі 27 523,74 грн. 13 травня 2019 року, ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова, було закрито провадження у справі на підставі того, що даний спір віднесено до господарської юрисдикції.

Згідно із ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 за заявою №23890/02 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред`явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Разом з тим, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.2018 року у справі №903/509/17 зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Отже, подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності, не перериває перебігу строку позовної давності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-1763цс16.

Колегія суддів звертає увагу, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

В даному випадку обставини справи свідчать про невиконання ПП «Компанія Талант» свого процесуального обов`язку при зверненні до суду з позовом про стягнення з фізичної особи Гнатусіва Б.М. заборгованості у розмірі 27 523,74 грн. В свою чергу юридична необізнаність, яка стала перешкодою для звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства, не підтверджує викладені позивачем доводи про поважність причин пропуску строку позовної давності.

Згідно ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Варто відзначити, що за практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні строків позовної давності йдеться про задавненість позовів і неповноту доказів через сплив часу.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Натомість у справі, що розглядається, у правовідносинах між сторонами відсутні події «далекого минулого», що могло б спричинити перешкоду для стягнення боргу і захисту порушеного права позивача, оскільки в даній справі причини пропуску позовної давності мають суб`єктивний характер та свідчать про те, що саме позивач, будучи достеменно обізнаним про порушення свого права ще з 17.02.2016 року, звернувся до суду з позовом за два тижні до спливу позовної давності та з процесуальним порушенням, що є самостійною відповідальністю позивача.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Застосовуючи наведені вище положення Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи характер спірних правовідносин, керуючись засадами здійснення господарського судочинства, приймаючи до уваги що саме у даному випадку подання позивачем позову з процесуальним порушенням не може бути визнано поважною причиною пропуску позовної давності, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску позивачем строків позовної давності поважними.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідачем у справі заявлено про сплив позовної давності, позивач звернувся з позовом після спливу позовної давності, обставини її пропуску, на які посилається позивач, не можна визнати поважними, а отже, відсутні підстави для задоволення позову після спливу позовної давності.

Таким чином, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом помилково не було застосовано наслідки спливу строку позовної давності, оскільки наведені позивачем підстави не можуть бути визнані поважними в розумінні присів ч. 5 ст. 267 ЦК України.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог є таким, що був зроблений при неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають суттєве значення для справи, тому оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Гнатусів Богдана Михайловича, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 у справі № 922/1467/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2019 у справі № 922/1467/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Компанія Талант" (61052, м. Харків, вул. Малиновського, 5, ) на користь фізичної особи Гнатусів Богдана Михайловича ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ) 2881,50 грн. витрат по сплаті судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.11.2019

Головуючий суддя А.М. Білецька

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота