СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа № 913/168/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від прокуратури від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу Мартюхіна Н.О. Плахов О.В., Шутенко І.А. Єлфімовій Ю. О . прокурор відділу прокуратури Харківської області Хряк О.О. - посвідчення №053701 від 03.09.2019; Ткаченко Л.М. - довіреність №2855/05/14-18 від 28.12.2018; не з`явились; Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область (вх. №1376 Л/2)
на ухвалу Господарського суду Луганської області
від08.04.2019
у справі№913/168/19 (суддя Косенко Т.В.)
за позовомКерівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ
до відповідача проТовариства з обмеженою відповідальністю "ВМ-ТРЕЙД ГРУП", м.Сєвєродонецьк, Луганська область стягнення 13654,62 грн. В С Т А Н О В И В:
У березні 2019 Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави (надалі - прокурор) в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - Укртрансбезпека, позивач) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" (надалі - ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП", відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 13654,62 грн., що еквівалентно 420,66 євро.

В обґрунтування визначення позивачем Державної служби України з безпеки на транспорті, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор посилався на те, що має місце факт "своєчасного неподання" вказаною установою позову до суду про стягнення плати за проїзд, що ставить під загрозу фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018 - 2022 роки, що порушує економічні інтереси держави.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19 позов Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті повернуто заявнику на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

- вказані прокурором обставини пасивної поведінки позивача без відповідних доказів не дають підстав для висновку про невиконання чи неналежне виконання Держслужбою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій відносно захисту прав держави;

- прокурор недотримався при зверненні до суду вимог ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки на час подання позову до законодавства були внесені зміни, які дозволяли позивачу самостійно звернутись із позовом;

- судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Державною службою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави;

- сама по собі обставина відсутності наміру звернення до суду у Державної служби України з безпеки на транспорті, за висновком суду не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави та недоведеність нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернувся Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19 та направити справу для розгляду до Господарського суду Луганської області.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду, обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для звернення прокурора в інтересах держави та недотримання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки у даному випадку прокурором при зверненні до суду доведено бездіяльність позивача щодо захисту порушених інтересів держави та відсутність наміру в майбутньому звертатись до суду з позовом про стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні;

- положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено необхідності вивчення прокуратурою причин бездіяльності уповноваженого органу, а також надання оцінки протиправності такої бездіяльності із здійснення захисту інтересів держави.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2019 для розгляду апеляційної скарги сформовано склад колегії: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 поновлено Керівнику Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19; відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 22.05.2019 о 15:00 год.

На підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 у зв`язку з відпусткою судді Здоровко Л.М., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподілу судової справи №913/168/19 між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №913/168/19 до 24.06.2019 о 11:30 год.

На підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 у зв`язку з відпусткою судді Геза Т.Д., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподілу судової справи №913/168/19 між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 зупинено провадження за апеляційною скаргою Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на ухвалу Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2019 поновлено апеляційне провадження за скаргою Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на ухвалу Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19; розгляд справи призначено на 06.11.2019 о 16:30 год.

До початку розгляду апеляційної скарги позивач та відповідач не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не направили його до суду.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 06.11.2019, був присутній прокурор, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19 та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Присутній у судовому засіданні 06.11.2019 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, але не з мотивів апеляційної скарги (звернення прокурора до суду через бездіяльність позивача), а саме з підстав відсутності у Укртрансбезпеки повноважень на звернення до суду із відповідним позовом.

Уповноважені представники відповідача у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 06.11.2019 не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього прокурора та представника позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області посилався на порушення ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху та ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень.

Дане порушення виявлене за результатами проведеного Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області 14.09.2018 на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, 516 км габаритно-вагового контролю автомобіля, про що було складено акт № 0010379 від 13.09.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно яких встановлено фактичну масу транспортного засобу - 37500 тон при нормативно допустимій 40,0 тон та осьові навантаження: 6550 тон, 14250 тон, 5850 тон, 5250 тон, 5600 тон, при нормативно допустимому навантаженні: 11,0 тон, 11 тон, 7,3 тон, 7,3 тон, 7,3 тон відповідно.

Уповноваженою особою Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0010379 від 19.09.2018 про перевищення транспортним засобом відповідача нормативних вагових/габаритних параметрів, згідно якого плата за проїзд великовагового транспорту склала 420,66 євро, що станом на 13.09.2018 еквівалентно сумі 13654,62 грн.

Листом (вих. 6031/36-18 від 27.09.2018) Управління Укртрансбезпеки у Харківській області направило ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" копію акту №0010379, довідки №0023379 та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або)великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю разом з вимогою здійснити оплату у термін до 13.10.2018.

За твердженням позивача, в порушення вимог п. 31-1 Порядку №879 ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" не здійснено оплату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 420,66 євро, що еквівалентно 13654,62 грн. та не проінформовано Управління Укртрансбезпеки у Харківській області у передбачений законодавством термін.

В подальшому Управління Укртрансбезпеки у Харківській області листом (вих. 493/3719 від 21.02.2019) звернулось до Прокуратури Луганської області, за змістом якого позивач просив вжити заходів представницького характеру з метою стягнення з ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 13654,62 грн., що еквівалентно 420,66 євро. Таке звернення позивача вмотивовано наявністю наступних обставин:

- Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобів з перевищенням нормативних вагових параметрів;

- Діяльність Укртрансбезпеки фінансується за рахунок Державного бюджету України, проте коштів, виділених для сплати судового збору для подання відповідних позовних заяв, станом на теперішній час не вистачає.

З урахуванням викладених обставин, посилаючись на те, що державний орган не має наміру самостійно звертатись до суду, Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з даним позовом до Господарського суду Луганської області.

Господарський суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву заявнику на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, дійшов висновку про незазначення прокурором обставин, які б свідчили про неналежне здійснення Державною службою України з безпеки на транспорті відповідних повноважень, а відповідно, і про необґрунтованість прокурором наявності підстав для здійснення представництва. Крім того, суд зазначив, що сама по собі обставина не звернення Державної служби України з безпеки на транспорті з позовною заявою протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання відповідним органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Проте, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, згідно із ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Процесуальні підстави для залишення позовної заяви без руху або повернення позовної заяви в господарському судочинстві передбачені ст. 174 ГПК України, за приписами п. 4 ч. 5 якої передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", відповідно до ч. 3 ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача прокурор вказував на те, що така необхідність зумовлена невжиттям Державною службою України з безпеки на транспорті протягом тривалого часу (з 13.09.2018 по 21.02.2019) жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України, які полягають у стягненні плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, що свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень.

При цьому, прокурор наголошував на тому, що несплата відповідачем заявленої до стягнення суми коштів призведе до їх ненадходження у спеціальний фонд Державного бюджету України та, відповідно, порушить інтереси держави в бюджетній сфері та сфері забезпечення розвитку дорожнього господарства країни, що, в свою чергу, ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування та суттєво порушує економічні інтереси держави, у зв`язку з чим обов`язок пред`явити позов в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" покладається на прокурора.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп. 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином, Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, у тому числі, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

З огляду на викладене, як правильно зазначає прокурор, Укртрансбезпека є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, зокрема, на звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Досліджені судом апеляційної інстанції матеріали справи свідчать про те, що позивачем не було вжито жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України.

На підтвердження бездіяльності позивача прокурором було надано лист Управління Укртрансбезпеки у Харківській області (вих. №493/37-19 від 21.02.2019), в якому позивач просить прокуратуру вжити заходів щодо представництва інтересів держави. Позивач пояснює обставини не звернення до суду з відповідним позовом тим, що Укртрансбезпека не має повноважень на звернення до суду з відповідним позовом до ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП", а також обґрунтовує свою бездіяльність у спірних правовідносинах обмеженістю фінансування установи (відсутністю коштів для сплати судового збору).

Зокрема, позиція позивача ґрунтується на тому, що ані Конституцією України, ані законами України позивача (Укртрансбезпеки) не наділено правом звернення саме до господарського суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів. Свої доводи представник позивача обґрунтовував з посиланням на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 у справі №820/1203/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пп. 27 п. 5 Положення №103 до 25.04.2018 мав наступну редакцію: "здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю".

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України №320 від 25.04.2018 внесено зміни до пп. 27 п. 5 Положення №103 та п. 27, які набрали чинності з 03.05.2018, пп. 27 п. 5 Положення з 03.05.2018 має редакцію:

"здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю".

Отже, станом на момент звернення Укртрансбезпеки до прокуратури 21.02.2019 для здійснення представництва зазначений орган був наділений відповідними повноваженнями щодо самостійного звернення до суду з відповідним позовом.

Посилання Укртрансбезпеки, обґрунтовані висновком Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, що ані Конституцією України, ані законами України позивача (Укртрансбезпеки) не наділено правом звернення саме до господарського суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів, у даному конкретному випадку судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, в судових рішеннях, які переглядались Великою Палатою Верховного Суду, застосовувалась інша редакція Положення №103, до внесення змін, які набрали чинності 25.04.2018.

Отже, після внесення зазначених вище змін, маючи згідно до Положення про Укртрансбезпеку повноваження щодо стягнення відповідної заборгованості, позивач не виконує покладених на нього повноважень.

Посилання позивача на те, що останній самостійно не звертається до суду у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору, не може братися судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки за умови ефективної позовної діяльності надходження до бюджету будуть значно перевищувати судові витрати, що має враховуватися органами Укртрансбезпеки при плануванні доходів та видатків установи, за умови належного обґрунтування позивачем необхідності достатнього фінансування видатків на сплату судового збору.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що нездійснення службовими особами Укртрансбезпека дій, які вони повинні були та могли здійснити, а також відсутність обґрунтованих пояснень щодо своєї бездіяльності свідчить про неналежне виконання позивачем своїх повноважень.

Сам факт звернення позивача 27.09.2018 до відповідача з письмовою вимогою про сплату нарахованих коштів без пред`явлення відповідного позову до суду, за висновком колегії суддів не є достатніми заходами стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, з урахуванням того, що Укртрансбезпека жодних заходів не здійснювало впродовж тривалого часу з вересня 2018 по березень 2019, в повній мірі розуміючи, що такі суми заборгованості не надходять до Державного бюджету України.

Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

При цьому, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо необхідності подання прокурором доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 367 Кримінального кодексу України, наявності вироку суду відносно службових осіб, накладення на службових осіб позивача дисциплінарних стягнень, з огляду на наступне.

Застосування прокуратурою заходів прокурорського реагування на порушення законодавства, у даному випадку невиконання органом державної влади своїх обов`язків, має відповідати критеріям обґрунтованості, ефективності, доцільності та досягнення реальних наслідків такого реагування, та не повинно переслідувати мету створення штучних доказів для подальшого використання їх у суді.

Із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, органи прокуратури позбавлені права ініціювати дисциплінарне провадження шляхом внесення відповідних актів прокурорського реагування в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Застосування висновків Верховного Суду, викладених в постановах, які наведені місцевим судом, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки обставини зазначених справ та даної справи, зокрема, предмет спору та зміст правовідносин сторін є різними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 наведено наступний висновок: незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, місцевим господарським судом не взято до уваги, що дотримання законності у питаннях наповнення бюджету безпосередньо належить до інтересів держави. Саме тому бездіяльність Укртрансбезпеки завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, оскільки ненадходження коштів до бюджету перешкоджає здійсненню функцій держави, передбачених Конституцією України та законами України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

За таких обставин, враховуючи предмет та підстави заявленого прокурором позову, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що Керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області належним чином обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, а відтак, наявні підстави для подання прокурором відповідного позову в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, як центрального органу виконавчої влади, до повноважень якого законом віднесено стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність визначених п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України підстав для повернення позовної заяви Керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ "ВМ-ТРЕЙД ГРУП" про стягнення 13654,62 грн.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 280 ГПК України).

За таких обставин, оскільки висновок суду першої інстанцій щодо наявності підстав для повернення позовної заяви прокурора у даній справі є передчасним, апеляційна скарга Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19 підлягає скасуванню, а справа №913/168/19 - направленню до Господарського суду Луганської області для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у справі, у тому числі й сплачені за подання апеляційних та/або касаційних скарг, оскільки за результатами розгляду апеляційних скарг спір у даній справі не вирішено, має здійснюватися господарським судом, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку за результатами розгляду апеляційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на ухвалу Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 08.04.2019 у справі №913/168/19 - скасувати.

Справу №913/168/19 направити для продовження розгляду до Господарського суду Луганської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко

(У судовому засіданні 06.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 11.11.2019).