ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2974/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вартіс", вул. Київська, 21 корпус В, п. 1, м. Вишневе, Київська обл., 08132
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вік "Хітлайн", просп. Московський, буд. 90, м. Харків, 61001
простягнення 79 842, 68 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Куртбедінов Г.З., довіренсть № б/н від 01.10.2019 року;

відповідача: Головченко В.О., дов. № б/н від 06.08.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вік "Хітлайн" про стягнення суми у розмірі 709979,26 грн. з яких: 341 389, 75 грн. сума основного боргу за договором № 299/19-ХВ від 01.02.2019 року, 339 327, 27 грн. сума пені та 29 262, 24 грн. 3 відсотки річних. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 10 649, 69 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.10.2019 року заяву позивача вх. № 24148 від 08.10.2019 року про зменшення розміру позовних вимог, а саме 79 842, 68 грн. з яких: 73 507, 97 грн. сума пені та 6 334, 71 грн. 3 відсотків річних, що нараховані за договором № 299/19-ХВ від 01.02.2019 року та понесені судові витрати у розмірі 1 921, 00 грн. прийнято до розгляду та подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням. В частині заяви щодо повернення судового збору, судом зазначено, що буде вирішено в процесі розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.10.2019 року відкладено розгляд справи по суті на "05" листопада 2019 р. о(б) 14:30 год. Зобов`язано позивача у строк до 21.10.2019 року надати до суду: - письмові пояснення щодо зарахування сплачених відповідачем сум за видатковими накладними № 6082 від 06.03.2019 року; № 9139 від 28.03.2019 року; № 12279 від 19.04.2019 року (із урахуванням наданої до суду банківської виписки та призначення платежу); - довідку щодо зарахування оплат за видатковими накладними та рахунками за договором № 299/19-ХВ від 01.02.2019 року; - докладний та обґрунтований розрахунок позовних вимог у табличній формі окремо щодо нарахування пені та 3-х відсотків річних (із зазначенням усіх періодів нарахування, усіх сплачених та нарахованих сум, сальдо за кожним періодом, підсумкового сальдо).

Через канцелярію суду 15.10.2019 року від позивача надійшла заява (вх. № 24584) про залучення додаткових доказів до матеріалів справи у якій останній просить суд продовжити строк для подання доказів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.10.2019 продовжено позивачу строк для подачі витребуваних ухвалою суду від 10.10.2019 року документів до 30.10.2019 року.

Через канцелярію суду 16.10.2019 року від позивача надійшла заява (вх. № 24809) про надання суду додаткових письмових пояснень.

Через канцелярію суду 29.10.2019 року від позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 26049) щодо розрахунку позовних вимог.

Через канцелярію суду 04.11.2019 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 26399), у якому останній визнає позовні вимоги у повному обсязі у розмірі 79 842, 68 грн. у тому числі 73 507, 97 грн. сума пені, а також 6 334, 71 грн. 3 відсотки річних.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року задоволено усну заяву відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву. Поновлено процесуальний строк на подання відзиву та долучено його до матеріалів справи, подальший розгляд справи ведеться із його урахуванням.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року задоволено заяву позивача (вх. № 24148 від 08.10.2019 року) в частині повернення судового збору. Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Вартіс" з Державного бюджету 8 728, 69 грн. судового збору, сплаченого останнім до Господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 539 від 12.09.2019 року, відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву відповідача визнання позову (вх. № 26399 від 04.11.2019 року), зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно вимог статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом у судовому засіданні 05.11.2019 року роз`ясненню представнику відповідача наслідки відповідних процесуальних дій та те що визнання позову приймається судом.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтримав наданий до суду відзив та зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, визнання позову відповідачем (відзив вх. № 26399 від 04.11.2019 року), суд встановив наступне.

01.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вартіс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вік Хітлайн» (покупець) укладено договір № 299/19-ХВ (т. 1, а.с. 24-27).

Відповідно до пункту 9.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019 року, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця металопродукцію, а покупець зобов`язується прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договору (пункту 1.1. договору).

Кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що передається за цим договором, зазначається у рахунках - фактурах постачальника, які мають силу специфікації, або в інших додатках до цього договору та визначаються у видаткових накладних (пункт 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили. що загальна ціна цього договору складає загальну вартість переданого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних.

Відповідно до пункту 3.5. оплата товару проводиться на умовах передплати та на умовах відстрочення платежу в такому порядку:

3.5.1. передплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або рахунках - фактурах у розмірі 100 % вартості товару;

3.5.2. При відвантаженні товару постачальником покупцю без отримання попередньої оплати покупець здійснює оплату отриманого товару та доставку на умовах відстрочення платежу протягом 30 календарних днів від дати видаткової накладної. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Такий самий порядок, визначений в пункті 3.5. договору оплати транспортних послуг.

Пунктом 3.6 договору сторони погодили, що у платіжному дорученні на оплату товару в призначенні платежу покупець повинен зазначити як підставу оплати цей договір, посилання на його дату та номер. Сторони погодили, що у випадку зазначення покупцем в призначенні платежу іншої підстави, як то рахунок-фактуру, видаткову накладну - постачальник зараховує кошти за цим договором (у тому числі в рахунок оплати несплаченої поставки на дату надходження коштів)

Відповідно до пункту 5.2. договору товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем з моменту підписання видаткової накладної або акту прийому-передачі, з цього моменту переходить право власності на товар до покупця та всі пов`язані із ним ризики.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору постачальником було передано товар , а саме за видатковими накладними: - № 4201 від 19.02.2019 року на суму 83 503, 20 грн. - № 4202 від 19.02.2019 року на суму 65 803, 78 грн.; - № 4475 від 20.02.2019 року на суму 395 159, 28 грн.; - № 4646 від 21.02.2019 року на суму 2 830, 50 грн.; - № 4957 від 25.02.2019 року на суму 5 835, 60 грн.; - № 4959 від 25.02.2019 року на суму 8 405, 28 грн.; - № 6082 від 06.03.2019 року на суму 328 765, 50 грн.; - № 9139 від 28.03.2019 року на суму 491 323, 87 грн.; - № 12279 від 19.04.2019 року на суму 136 007, 70 грн. та були підписані акти надання послуг, а саме: - № 4475 від 20.02.2019 року на суму 2 200, 02 грн.; - № 6082 від 06.03.2019 року на суму 2 200, 02 грн.; - № 9139 від 28.03.2019 року на суму 2 500, 02 грн. також позивачем було виставлено рахунки-фактури: - № 6490 від 13.02.2019 року на суму 65 803, 78 грн.; - № 6965 від 15.02.2019 року на суму 83 503, 20 грн.; - № 7554 від 19.02.2019 року на суму 397 359, 30 грн.; - № 8075 від 21.02.2019 року на суму 2 830, 50 грн.; - № 8470 від 22.02.2019 року на суму 8 405, 28 грн.; - № 8569 від 25.02.2019 року на суму 5 835, 60 грн.; - № 10532 від 05.03.2019 року на суму 330 965, 52 грн.; - № 13588 від 19.03.2019 року на суму 493 823, 89 грн.; - № 21822 від 16.04.2019 року на суму 136 007, 70 грн. (т. 1, а.с. 28-63).

Проте відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за договором № 299/19-ХВ від 01.02.2019 року в частині порушення строків оплат за отриманий товар згідно видаткових накладних № 4201 від 19.02.2019 року, № 4202 від 19.02.2019 року, № 4475 від 20.02.2019 року, № 4646 від 21.02.2019 року, № 4959 від 25.02.2019 року, № 4957 від 25.02.2019 року, № 6082 від 06.03.2019 року, № 9139 від 28.03.2019 року, № 12279 від 19.04.2019 року здійснював із порушенням строків оплат, про свідчить виписка банку (т. 1, а.с. 88-125, т. 2, а.с. 84-92, 112-120).

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором № 299/19-ХВ від 01.02.2019 року в частині порушення строків оплати за товар, позивач звернувся з відповідним позовом до суду (із врахування заяви про зменшення розміру позовних вимог та визнання позову відповідачем).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором в частині порушення строків оплат за видатковими накладними № 4201 від 19.02.2019 року, № 4202 від 19.02.2019 року, № 4475 від 20.02.2019 року, № 4646 від 21.02.2019 року, № 4959 від 25.02.2019 року, № 4957 від 25.02.2019 року, № 6082 від 06.03.2019 року, № 9139 від 28.03.2019 року, № 12279 від 19.04.2019 року позивачем нараховано відповідачу: 3% річних у розмірі 6 334, 71 грн. та 73 507, 97 грн. пені. за період з 22.03.2019 року по 24.09.2019 року.

Пунктом 6.3. договору, сторони погодили, що у разі порушення строків оплати за товар та строків прийняття товару, указаних в пункті 3.5.2. договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок позивача та встановлено, що вищевказані нарахування здійснено вірно.

Враховуючи вищевказані обставини, визнання позову відповідачем (відзив відповідача вх. № 26399 від 04.11.2019 року), суд у відповідності до положень статті 191 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 334, 71 грн. за період з 22.03.2019 року по 24.09.2019 року та пені в сумі 73 507, 97 грн. за період з 22.03.2019 року по 24.09.2019 року є такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 6 334, 71 грн. за період з 22.03.2019 року по 24.09.2019 року та пені в сумі 73 507, 97 грн. за період з 22.03.2019 року по 24.09.2019 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача. У зв`язку із чим із відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 1 921,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України; статтями 230 Господарського кодексу України; статтями 13, 73, 74, 86, 129, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вік "Хітлайн" (просп. Московський, буд. 90, м. Харків, 61001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вартіс" (вул. Київська, 21 корпус В, п. 1, м. Вишневе, Київська обл., 08132, ) 73 507, 97 грн. пені, 6 334, 71 грн. 3 відсотки річних та 1 921, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "08" листопада 2019 р.

Суддя О.О. Ємельянова