ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"11" листопада 2019 р. Справа№ 925/1373/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017

у справі № 925/1373/17 (суддя - Єфіменко В.В.) за позовом Канівського комунального підприємства теплових мереж до Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 у справі № 925/1373/17 стягнуто з 4 235 459,28 грн. боргу та 63 531,89 грн. витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача. У задоволенні заяви про затвердження мирової угоди відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради 15.10.2019, що вбачається із поштового штемпелю відділення зв`язку на конверті, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить перевірити апеляційну скаргу вимогам процесуального закону і за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті провадження, винести ухвалу, якою відкрити апеляційне провадження у справі. Винести постанову, якою скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 у справі № 925/1373/17.

Також до апеляційної скарги подана заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що Відділ освіти Канівської міської ради Черкаської області є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів з місцевого бюджету, які використовуються відповідно до цільового призначення, а відповідно до планів асигнувань загального фонду бюджету за 2017-2019р.р. у скаржника були відсутні кошти для сплати судового збору (код 2800), тому скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 з незалежних йому причин, оскільки існували обставини непереборної сили.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Розглянувши заяву Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 261 ГПК України (на яку посилається скаржник), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, зокрема, пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Однак, з приписів вищенаведеної процесуальної норми не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Натомість, як вбачається з системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним скаржником причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Так, згідно з ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" за № 671/97-ВР, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п. 3.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Крім того, те, що відсутність у боржника необхідних коштів не належить до форс-мажорних обставин, випливає також із ч. 1 ст. 617 ЦК України.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Чинне процесуальне законодавство не допускає довільного, необмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції має застосовувати як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", п. п. 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Відтак, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, є порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 у справі № 925/1373/17 стягнуто з 4 235 459,28 грн. боргу та 63 531,89 грн. витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача. У задоволенні заяви про затвердження мирової угоди відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 у справі № 925/1373/17 набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Згідно із п. 13 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мали право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Як вбачається із ст. 93 ГПК України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 53 ГПК України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції), яка врегульовує питання відновлення та продовження процесуальних строків, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи, господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Однак, враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки відсутність коштів для сплати судового збору (код 2800), у зв`язку із чим скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 не є обставиною непереборної сили, тому дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Крім того, слід зазначити, що відповідач не звертався до суду із апеляційною скаргою, в якій містилось би клопотання відстрочити, розстрочити сплату судового збору або звільнити його від сплати судового збору.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області на підставі ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2019 у справі № 910/4088/17.

Керуючись ст.ст. 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області у відкритті провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 у справі № 925/1373/17.

2. Повернути Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.12.2017 у справі № 925/1373/17 із доданими документами.

3. Справу № 925/1373/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун