ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2125/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання Федорончук Д.О.
за участю представників учасників справи:
прокурор - Біховська М.Ю., посвідчення № 052844, дата видачі : 21.05.19;
від позивача Добров Ю.І. довіреність №220/576/Д від 2012.2018р.;
від відповідача Бойко Г.М. довіреність 125/вих.-мр від 21.08.2019р.;
від третьої особи (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси) -
від третьої особи (Військової частини НОМЕР_1 ) Галімон Н.А. довіреність №350/312/24/145 від 04.01.2019р.;
від третьої особи (Фізичної особи-підприємця Заболотного Олександра Мар`яновича) не з`явився;
від третьої особи (Фізичної особи-підприємця Слюсаренко Любові Ярославівни) - не з`явився;
від третьої особи (Департаменту комунальної власності Одеської міської ради) Коваль І.В. довіреність №0116/16 від 10.09.2019р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17 вересня 2019 про передачу справи за виключною підсудністю
у справі № 916/2125/19
за позовом: Міністерства оборони України
до відповідача: Одеської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:
1.Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси;
2. Військова частина НОМЕР_1
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:
1.Фізичної особи-підприємця Заболотного Олександра Мар`яновича
2. Фізичної особи-підприємця Слюсаренко Любові Ярославівни
3. Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
за участю Військової прокуратури Південного регіону України
про зобов`язання вчинити певні дії,
головуючий суддя Цісельський О.В.
місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
В судовому засіданні 31.10.2019р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
В С Т А Н О В И В :

26.07.2019 Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Одеської міської ради, в якій просило визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 14.06.2017 №2172-VII Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,2120 га (кадастровий номер :51:002:0001), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі,11 (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії,11), та надання її в оренду фізичній особі-підприємцю Заболотному Олександру Мар`яновичу та фізичній особі-підприємцю Слюсаренко Любові Ярославівні; скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради, яка була вчинена 21.06.2017 згідно рішення - 35800127 приватного нотаріуса Петрова О.А. Одеського міського нотаріального округу (номер запису про право власності - 21038682).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ця земельна ділянка є землею військового містечка № НОМЕР_2 військового аеродрому ІНФОРМАЦІЯ_1 і відноситься до земель державної власності, а за призначенням до земель оборони, однак відповідачем затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель аеродрому ІНФОРМАЦІЯ_1 та надано вищевказану ділянку у користування двом фізичним особам, при цьому відповідачем не враховано, що власником земель оборони рішення про відмову від права власності не приймалось, а тому наведена земельна ділянка не могла бути зарахована до земель комунальної власності
16.09.2019 Міністерством оборони України було подано до суду клопотання, в якому позивач просив передати справу №916/2125/19 за позовом Міністерства оборони України до Одеської міської ради для її подальшого розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.09.2019 (суддя Цісельський О.В.) клопотання представника Міністерства оборони України від 16.09.2019р. за вх.№2-4437/19 задоволено, передано до Господарського суду міста Києва, за виключною підсудністю справу №916/2125/19 за позовом Міністерства оборони України до Одеської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, Військової частини НОМЕР_1 , на стороні відповідача - Фізичної особи-підприємця Заболотного Олександра Мар`яновича, Фізичної особи-підприємця Слюсаренко Любові Ярославівни, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за участі Військової прокуратури Південного регіону України про визнання незаконним і скасування рішення та реєстраційної дії.
Ухвала суду обґрунтована ст.ст.1, 8 Закону України «Про державну таємницю від 21.01.1994 №3855-XII» та ч.5 ст. 30 ГПК України та мотивована посиланням на формуляр військового аеродрому, обкладинку якого надано представником Міністерства оборони України, та листом Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2019 №350/312/24/2373 в якому, зокрема зазначено, що формуляр на аеродром Одеса-Шкільний, який включає усі характеристики аеродрому, а саме: генплан аеродрому Одеса-Шкільний, межі, схема розташування аеродрому та злітно-посадкової смуги та інше, має гриф «ТАЄМНО».
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Одеська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.09.2019р. у справі №916/2125/19 скасувати повністю, справу №916/2125/19 направити для подальшого розгляду до Господарського суду Одеської області.
Одеська міська рада вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права та такою, що підлягає скасуванню.
Зокрема, на думку скаржника, надані до матеріалів справи документи (титульний аркуш Формуляру військового аеродрому), на які позивач посилається, як на відповідні докази, що можуть бути подані у майбутньому, не мають всіх необхідних реквізитів носія секретної інформації, передбачених ст. 10 ЗУ «Про державну таємницю», які б давали змогу чітко визначити, що вказана інформація дійсно містить державну таємницю.
Крім того, скаржник звертає увагу, що документи, які Міністерство оборони України має намір надати, містять не державну таємницю, а лише мають гриф «для службового користування».
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувались вказані питання, суд лише обмежився стислим цитуванням поданого клопотання та ст.2 Закону України «Про державну таємницю».
Крім того, скаржник зазначає, що подаючи позов до Господарського суду Одеської області, позивач самостійно визначив господарський суд, якому підсудна дана справа, спосіб захисту порушеного права та перелік документів, обставини, на які він посилається. Як на підставу своїх вимог, та перелік документів та інших доказів, які у своїй сукупності мають дати змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Разом з тим, вказаний формуляр військового аеродрому «Шкільний» не було подано Міністерством оборони України до суду разом із позовом із позначенням, що вказані матеріали містять державну таємницю та повинні розглядатися господарським судом міста Києва та надано доступ до інформації зі ступенем секретності «Таємно».
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
За приписами п. 1 ст. 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник у зв`язку з віднесенням відповідачем частини земель військового аеродрому " ІНФОРМАЦІЯ_1 " площею 1,2120 га, кадастровий номер :51:002:0001, які є землями оборони до земель комунальної власності з державною реєстрацією відповідного права на вказану земельну ділянку.
Згідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У даному випадку позивачем при зверненні до суду обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді відновлення становища, яке існувало до порушення, що цілком відповідає нормам п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.
Заявлені позовні вимоги спрямовані на відновлення порушеного на думку позивача права власності Міністерства оборони України шляхом скасування рішення Одеської міської ради від 14.06.2017 №2172-VII Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,2120 га (кадастровий номер :51:002:0001), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі,11 (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії,11), та надання її в оренду фізичній особі-підприємцю Заболотному Олександру Мар`яновичу та фізичній особі-підприємцю Слюсаренко Любові Ярославівні; скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради, яка була вчинена 21.06.2017 згідно рішення - 35800127 приватного нотаріуса Петрова О.А. Одеського міського нотаріального округу (номер запису про право власності - 21038682).
16.09.2019 Міністерством оборони України було подано до суду клопотання, в якому позивач просив передати справу №916/2125/19 за позовом Міністерства оборони України до Одеської міської ради для її подальшого розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.
Обґрунтовуючи вказане клопотання, Міністерство оборони зазначає, що отримало від військової частини НОМЕР_1 (безпосереднього експлуатанта військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») інформацію про те, що у неї наявні додаткові докази, про належність та розміри земельної ділянки, об`єктів та споруд, а також аеродромного обладнання на території військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджує його належність до державного військового майна, а саме:
- Формуляр військового аеродрому (в якому зазначені технічні характеристики ґрунтового аеродрому, його довжина, ширина і інші параметри);
- План охорони та оборони військового містечка № НОМЕР_2 (військового аеродрому), де також визначені його розміри та межі.
Проте, позивач зазначає, що вказані письмові докази, які мають істотне значення для вирішення цієї справи не можуть бути подані до суду по причині того, що вони є документами з обмеженим доступом (мають гриф «таємно» і «для службового користування»), а тому не можуть бути залучені представником Міністерства оборони України до матеріалів справи.
Після передачі матеріалів справи №916/2125/19 до Господарського суду м. Києва, представником Міноборони України формуляр на військовий аеродром «Одеса-Шкільний» буде надісланий до матеріалів справи засобами фельд`єгерсько-поштового зв`язку (таємною поштою).
В той же час, позивач звертає увагу, що Одеською міською радою не надано жодного документу, який би свідчив про належність та використання земельної ділянки площею 1,2120 га (кадастровий номер :51:002:0001), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі,11 (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії,11), протягом 1991-2019рр., а також не наданий проект землеустрою, який був затверджений оспорюваним рішенням ради.
У зв`язку з тим, що позивач для забезпечення реалізації своїх прав, передбачених ст.ст. 4,42,74,80 ГПК України на підтвердження факту знаходження спірної земельної ділянки площею 1,2120 га, яку зараховано відповідачем до земель комунальної власності та передано в оренду фізичним особам-підприємцям Заболотному О.М. та ОСОБА_1 в межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 (м. Одеса) та злітно-посадкової смуги грунтового військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має намір долучити письмові докази (документи), які є інформацією з обмеженим доступом, що неможливо здійснити в Господарському суді Одеської області, а тому виникає необхідність передачі справи №916/2125/19 до Господарського суду м. Києва.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 20 зазначеного Закону визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (стаття 21 Закону № 2657-XII).
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Частиною першою статті 22 Закону 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит (пункт 1); інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (пункт 2).
За правилами частини першої статті 6 цього Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина друга статті 6 Закону 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну таємницю" державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про державну таємницю до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація: 1) у сфері оборони: про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань; про напрями розвитку окремих видів озброєння, військової і спеціальної техніки, їх кількість, тактико-технічні характеристики, організацію і технологію виробництва, наукові, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, пов`язані з розробленням нових зразків озброєння, військової і спеціальної техніки або їх модернізацією, а також про інші роботи, що плануються або здійснюються в інтересах оборони країни; про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв`язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об`єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об`єктів національної економіки у воєнний час; про геодезичні, гравіметричні, картографічні та гідрометеорологічні дані і характеристики, які мають значення для оборони країни.

Згідно з частинами першою, дев`ятою статті 20 Закону України "Про державну таємницю" Державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. Державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, яким надано зазначений у цій статті дозвіл, набувають права на доступ до конкретної секретної інформації згідно з рішенням державних органів, уповноважених державним експертом з питань таємниць приймати такі рішення. За погодженням з цими органами здійснюється передача секретної інформації або її матеріальних носіїв державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам і організаціям, які мають дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 30 ГПК України встановлено правила виключної підсудності справ.
Згідно із частиною 5 статті 30 ГПК України спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Викладені в апеляційній скарзі посилання скаржника на те, що надані до матеріалів справи документи (титульний аркуш Формуляру військового аеродрому), на які позивач посилається, як на відповідні докази, що можуть бути подані у майбутньому, не мають всіх необхідних реквізитів носія секретної інформації, передбачених ст. 10 ЗУ «Про державну таємницю», які б давали змогу чітко визначити, що вказана інформація дійсно містить державну таємницю, оцінюються колегією суддів як такі, що не можуть спричинити наслідків у вигляді скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на те, що вони не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.
Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.09.2019р. по справі №916/2125/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеської міської ради без задоволення.
Керуючись ст.ст. 269 - 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
1.Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.09.2019 року у справі № 916/2125/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови
складено та підписано
„05 листопада 2019 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов
Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький