ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/16152/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Львова Б.Ю., Огородніка К.М.,

за участю секретаря судового засідання Озерчук М.М.

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019

(Агрикова О.В. - головуючий, судді: Чорногуз М.Г., Тищенко А.І.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 (суддя Сташків Р.Б.)

у справі № 910/16152/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання правовідносин припиненими

Учасники справи:

представник ТОВ "Діамант-Агро" - Мартинюк О.М. (адв.);

представник ПАТ "Банк Камбіо" - Крижовий Д.В. (адв.);

представник Бондарь І.В. - не з`явився;

представник Брагіна С.О. - не з`явився;

представник Брагіної Т.М. - не з`явився;

представник ФГВФО - Заплішна О.Д.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 03.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Агро" (далі - ТОВ "Діамант-Агро", позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (далі - ПАТ "Банк Камбіо", відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа-1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , третя особа-2), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , третя особа-3) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, третя особа відповідача) про визнання правовідносин позивача та відповідача за кредитним договором №010/1-2014/980 від 07.03.2014 припиненими.

1.2 Позовні вимоги мотивовано погашенням позивачем заборгованості за кредитним договором у повному обсязі 11.09.2014, що на переконання позивача свідчить про припинення правовідносин за вказаним договором у зв`язку з належним виконанням, а тому відповідач безпідставно визнано нікчемними правочини застави та відступлення права вимоги, укладені в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, а також про дострокове припинення/розірвання договорів строкового банківського вкладу з третіми особами і застосовано наслідки нікчемності цих правочинів.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1 22.04.2019 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019, яким задовольнив позов та визнав припиненими правовідносини сторін за кредитним договором №010/1-2014/980 від 07.03.2014.

2.2 Судові рішення мотивовані відсутністю доказів на підтвердження того, яким чином укладення спірних правочинів вплинуло на платоспроможність банку, або неможливість часткового чи повного виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, та не наведено причинно-наслідкового зв`язку між укладенням спірних правочинів та ухваленням постанови Правління НБУ про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних, що визначено ознаками нікчемності на підставі п.2 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Окрім того, визнання Уповноваженою особою нікчемними правочини, на підставі яких припинилося зобов`язання позивача перед відповідачем після спливу майже 4 років та відновлення заборгованості останнього за кредитним договором №010/1-2014/980 від 07.03.2014 та нарахування процентів за прострочення виконання зобов`язання має наслідком посягання на мирне розпорядження майном - грошовими коштами.

3. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини

3.1 07.03.2014 між позивачем, як позичальником, та відповідачем, як банком, укладено кредитний договір №010/1-2014/980 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом 30000000 грн, датою повернення - 05.03.2015, з процентною ставкою в 20% річних. Банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для обліку кредиту та рахунок № НОМЕР_2 для обліку відсотків.

У забезпечення Кредитного договору між сторонами було укладено Договір застави майбутнього врожаю №010/1-2014/980/1 від 14.05.2014, за яким у заставу передано майбутній врожай сільськогосподарських культур: кукурудзи та соняшника врожаю 2014 року.

3.2 Окрім того, відповідачем, як заставодержателем, було укладено низку договорів застави майнових прав та відступлення прав вимоги, якими забезпечено вимоги заставодержателя, що випливають з Кредитного договору а саме:

- договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги №010/1-2014/980/д1 від 10.09.2014 між відповідачем (заставодержатель) та ОСОБА_1 (заставодавець) (далі - Договір застави-1), за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього договору, заставодержатель передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів у розмірі 22502452,63 грн по договору строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC-накопичувальний" в національній валюті, зі сплатою процентів щомісячно №136дф від 21.12.2011 з ПАТ "БАНК КАМБІО";

- договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги №010/1-2014/980/д2 від 10.09.2014 між відповідачем (заставодержатель) та ОСОБА_2 (заставодавець) (далі - Договір застави-2), за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1 цього договору, заставодержатель передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів у розмірі 2030189,31 грн по договору строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC-накопичувальний" в національній валюті, зі сплатою процентів щомісячно №085дф/13 від 02.09.2013 з ПАТ "БАНК КАМБІО";

- договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги №010/1-2014/980/д3 від 10.09.2014 між відповідачем (заставодержатель) та ОСОБА_3 (заставодавець) (далі - Договір застави-3), за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1. цього договору, заставодержатель передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів у розмірі 49437,51 грн по договору строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC" в національній валюті, зі сплатою процентів щомісячно №028дф/14 від 02.04.2014 з ПАТ "БАНК КАМБІО".

3.3 Згідно з випискою з рахунку позивача № НОМЕР_1 (рахунок для обліку кредиту), 11.09.2014 відбулося повне погашення заборгованості ТОВ "Діамант-Агро" за Кредитним договором, а саме: в сумі 49437,51 грн з рахунку ОСОБА_3 , 30089,31 грн з рахунку ОСОБА_2 ; 21895373,18 грн з рахунку ОСОБА_1 .

Окрім того, 11.09.2014 відбулось погашення заборгованості ТОВ "Діамант-Агро" за відсотками в сумі 607079,45 грн з рахунку ОСОБА_1 , що підтверджено випискою з рахунку позивача № НОМЕР_2 (рахунок для обліку відсотків).

3.4 Відповідач направив на адресу позивача та третіх осіб на стороні позивача листи, в яких повідомлялося про порушення умов Кредитного договору позичальником, внаслідок чого 11.09.2014 банком здійснено договірне списання грошових коштів у рахунок погашення заборгованості позичальника перед банком у наступних сумах:

- 22502452,63 грн за договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) по Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №1З6дф від 21.12.2011, укладеного з ОСОБА_1 ;

- 2030189,31 грн за договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) по Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №085дф/13 від 02.09.2013, укладеного з ОСОБА_2 ;

- 49437,51 грн за договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) по Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №085дф/13 від 02.09.2013, укладеного з ОСОБА_3 .

В названих листах повідомлено про те, що заборгованість за Кредитним договором перед Банком погашена частково за рахунок застави, всі зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед банком за вищезгаданими договорами застави виконані у повному обсязі, у зв`язку з чим названі особи, як майнові поручителі, набули права кредиторів за Кредитним договором згідно з п.3 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у списаних сум, тобто ОСОБА_1 у сумі 22502452,63 грн, ОСОБА_2 у сумі 2030189,31 грн, а ОСОБА_3 у сумі 49437,51 грн.

3.5 Постановою правління Національного банку України №782 від 04.12.2014 в ПАТ "Банк "Камбіо" запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою від 27.02.2015 - розпочато процедуру ліквідації банку з 02.03.2015.

3.6 17.10.2018 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до позивача надійшло повідомлення про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності, яким на виконання п.8 ч.1 ст. 48, п.4 ч.2 ст. 37, ч.2 ст. 38 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" наказом Уповноваженої особи №109 від 18.07.2018 затверджено акт комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності від 18.07.2018, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені п.7 ч.3 ст. 38 названого Закону в наступних правочинах:

- правочин щодо відступлення/розірвання/припинення Договору застави №010/1-2014/980/1 від 14.05.2014, укладений між позивачем та відповідачем. Предмет застави - майбутній врожай кукурудзи площею 3874,4 га та соняшнику, площею 1120,1 га, місцезнаходження посівів Сумська обл., Роменський р-н, Липоводолинський та Недригайлівський р - ни;

- правочин щодо дострокового припинення/розірвання Договору строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC-НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ" в національній валюті №136дф від 21.12.2011. Вкладник - третя особа-1;

- Договір застави-1, укладений між відповідачем та третьою особою-1. Предмет договору - задоволення вимог заставодержателя шляхом списання коштів з рахунку, відкритого в рамках Договору інвестиційного вкладу №136дф від 21.12.2011;

- Договір застави-2, укладений між відповідачем та третьою особою-2. Предмет договору - задоволення вимог заставодержателя шляхом списання коштів з рахунку відкритого в рамках Договору інвестиційного вкладу №085дф/13 від 02.09.2013;

- правочин щодо дострокового припинення/розірвання Договору строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC" в національній валюті №028дф від 29.03.2012 із додатковою угодою від 02.04.2014. Вкладник - третя особа-3;

- Договір застави-3, укладений між відповідачем та третьою особою-3. Предмет договору - задоволення вимог заставодержателя шляхом списання коштів з рахунку відкритого в рамках Договору строкового банківського вкладу (депозиту) "CLASSIC " в національній валюті №028дф від 29.03.2012.

Окрім того, у повідомленні було зазначено про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору позивачем та застосовано наслідки нікчемності правочинів, зокрема здійснено зворотні транзакції по рахунку за нікчемним правочином.

3.7 За висновками місцевого та апеляційного господарських судів:

- виконання третіми особами позивача зобов`язань за Кредитним договором шляхом списання з депозитних рахунків застоводавців на користь банку, як заставодержателя, грошових коштів є підставою його припинення зобов`язань відповідно до ст. 28 Закону України "Про заставу" та ст. ст. 598, 599 ЦК України;

- на момент погашення 11.09.2014 кредитного зобов`язання, передбачені Законом заборони не поширювалися на спірні правовідносини сторін, оскільки відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних постановою Правління Національного банку України №782 від 04.12.2014;

- банк не надав доказів про перерахування коштів на депозитні рахунки третіх осіб позивача по договорам строкового банківського вкладу (депозиту);

- доводи банку про те, що дія з перерахування грошових коштів третіми особами на рахунок відповідача є правочином, не відповідають наведеному в законі визначенні правочину, оскільки за своєю суттю є операцією з переказу коштів з одного рахунку на інший та не має всіх складових елементів правочину, у зв`язку з чим до цієї операції не можуть бути застосовані норми закону, що регулюють питання недійсності правочину, а саме статті 203, 215 ЦК України;

- з матеріалів справи не вбачається здійснення Банком платежів чи передача іншого майна позивачу чи третім особам, оскільки банк виконував договірне списання грошових коштів, що належать вказаним особам, з їх рахунків у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Діамант-Агро" перед Банком, що не свідчить про направленість таких дій на зменшення розміру капіталу банку.

- в даному випадку відсутні обставини, які б доводили, що транзакція з перерахування грошових коштів як повернення кредиту за своєю правовою природою є правочином, що передбачає платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, у зв`язку з чим правові підстави для визначення транзакції як нікчемного правочину також відсутні.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1 12.08.2019 ПАТ "Банк Камбіо" подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1 Укладені між відповідачем та третіми особами на стороні позивача договори застави мали недобросовісну мету - достроково вивести активи банку всупереч установленим Національним банком України обмеженням у період фактичної неплатоспроможності банку, що є свідченням нікчемності цих правочинів відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

5.2 Поза увагою судів залишено твердження банку про порушення порядку звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави на наступний день після укладення договору застави чітко виражає спрямованість дій учасників правовідносин відступити право вимоги до кредиторів банку, тобто вивести актив банку.

5.3 Судами не враховано відсутність доказів реального виконання кредитного договору позивачем.

5.4 Спірні правочини не могли бути вчинені відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 19.08.2014 №510/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Банк Камбіо".

6. Узагальнені доводи інших учасників у справі щодо касаційної скарги

6.1 Позивач у відзиві просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення у даній справі - без змін як такі, що ухвалені з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

6.2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, зазначаючи про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є достатньою підставою для скасування прийнятих у даній справі рішень і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

7. Касаційне провадження

7.1 В касаційній скарзі було викладено клопотання про передачу справи №910/16152/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивоване відсутністю єдності у судовій практиці з питань щодо наслідків розрахунку за договором шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитора, відкритому в банку, всупереч забороні, встановленої постановою правління Національного банку України. При цьому відповідач послався на постанови Верховного Суду у справах №910/10371/16, №910/10572/17, №755/7957/16-ц. Скаржник вважає, що у даному випадку доцільним є роз`яснити наслідки порушення порядку звернення стягнення на предмет застави та укладення правочинів без погодження з куратором банку у період дії особливого режиму контролю за його діяльністю, оскільки на теперішній час суди по різному тлумачать зазначені обставини.

7.2 Колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки з аналізу рішень у справах, на які посилається скаржник, вбачається, що вони стосуються різних правовідносин, а узагальнення обставин, які мають подібні ознаки, не можуть вказувати на наявність виключної правової проблеми. Окрім того, наголошуючи на проблемності зазначених питань, скаржник робить узагальнені висновки щодо недотримання однакової правової позиції судами, що призводить до правової невизначеності, проте не наводить прикладів постанов Верховного Суду, які б за аналогічних правовідносин дійшли протилежних висновків.

7.3 28.10.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту, обґрунтоване посиланням на постанови Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/12294/16, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.07.2019 у справі №907/804/17.

7.4 Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання відповідача, оскільки висновки суду у зазначених справах стосуються іншого предмету спору, що не може слугувати підставою для закриття провадження у справі №910/16477/18.

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

8.1 Згідно з ч.1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2 Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України).

8.3 Як встановили суди попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із позовом про визнання припиненими правовідносин за укладеним з відповідачем Кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням за рахунок застави майнових прав, переданих третіми особами позивача за Договорами застави.

Натомість відповідач вважає Договори застави нікчемними з підстав, передбачених п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки їх умови передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

8.4 З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, визначено види забезпечення виконання зобов`язання, серед яких є застава.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає із застави, полягає в реалізації заставодержателем (кредитором) права на одержання задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником (іншою особою) в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок заставного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права.

З наведеного слідує, що внаслідок невиконання боржником свого зобов`язання за основним правочином (забезпеченим) застоводавець відступає своє право власності застоводержателю. Передбачивши у Договорах застави також відступлення права вимоги, сторони фактично погодили наслідки невиконання зобов`язання боржником за Кредитним договором, що прямо передбачено нормами Закону України "Про заставу" та ЦК України, а способом виконання (реалізацією) Договорів застави передбачили списання грошових коштів у рахунок заборгованості за Кредитним договором.

8.5 За Договорами застави, укладеними з третіми особами позивача, 11.09.2014 відповідачем було здійснено договірне списання грошових коштів у рахунок погашення заборгованості позивача (позичальника) перед відповідачем (банком) за Кредитним договором. Тобто, фактично було здійснено перерахування грошових коштів з депозитних рахунків третіх осіб позивача, відкритих у банку відповідача, у зв`язку з чим треті особи, як майнові поручителі, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. ст. 512, 528 ЦК України та Закону України "Про заставу" набули прав кредиторів за Кредитним договором.

Скаржник вважає, що перерахування грошових коштів третіми особами на рахунок відповідача є правочинами, які мають ознаки нікчемності.

Однак суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок у одному банку не є правочинами в розумінні статей 202, 204, 626 ЦК України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а є банківськими операціями, а тому не можуть визнаватися нікчемними, оскільки проведені на виконання цивільно-правових договорів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 05.12.2018 у справі №911/3880/15, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.06.2018 у справі №755/7957/16-ц.

8.6 В даному випадку відсутні обставини, які б свідчили про те, що транзакція з перерахування грошових коштів, як повернення кредиту, за своєю правовою природою є правочином, який передбачає платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, у зв`язку з чим правові підстави для визначення транзакції як нікчемного правочину відсутні, що не спростовано скаржником.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що внаслідок перерахування грошових коштів 11.09.2014 заборгованість позивача перед відповідачем за Кредитним договором була повністю погашена, колегія суддів вважає правильним висновок судів про те, що правовідносини за цим Кредитним договором є припиненими.

8.7 Доводи касаційної скарги про недотримання положень постанови Правління Національного Банку України №510/БТ від 19.08.2014 "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Банк Камбіо", зокрема щодо проведення розрахунків в інший спосіб, ніж це передбачено, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідачем не зазначено конкретні норми матеріального права були порушені при виконанні спірних договорів у контексті названої постанови. Також колегією суддів враховано, що постановою №510/БТ від 19.08.2014 встановлена заборона ПАТ "Банк "Камбіо" використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язано здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. У зв`язку із цим зобов`язано перерахувати кошти в національній валюті з кореспондентських рахунків ПАТ "Банк Камбіо", відкритих у банках-кореспондентах, на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. Однак, зазначене не вказує на наявність заборон щодо проведення розрахунків за спірними договорами.

8.8 Доводи касаційної скарги про те, що звернення стягнення на предмет застави на наступний день після укладення договору застави чітко виражає спрямованість дій учасників правовідносин відступити право вимоги до кредиторів банку, тобто вивести активи банку відхиляється колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем договірного списання грошових коштів, належних третім особам позивача, з їх рахунків в погашення заборгованості позивача перед банком не свідчить про направленість таких дій на зменшення розміру капіталу (активів) банку. При цьому, скаржником не надано доказів на підтвердження того, яким чином здійснення платежу третіми особами позивача щодо повернення кредитних коштів 11.09.2014 вплинуло на платоспроможність банку або на неможливість часткового чи повного виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

8.9 За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий та апеляційний господарські суди повно і всебічно з`ясували суттєві для даної справи обставини, дослідили та правильно оцінили надані сторонами докази, вірно кваліфікували спірні правовідносини та правильно застосували до них належні норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги наведеного не спростовують, а тому не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування прийнятих у даній справі судових рішень.

8.10 Згідно з п.1 ч.1 ст. 308, ст. 309 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити оскаржувані судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.

Оскільки доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду даної справи, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні і витрати, пов`язані з її поданням, покладаються на скаржника.

8.11 З огляду на викладене та з урахуванням положень п.1 ч.1 ст. 308, ст. 309 ГПК України постанова Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/16152/18 підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані з мотивів, наведених в цій постанові.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді Б.Ю. Львов

К.М. Огороднік