СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. Справа № 913/413/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. 3050 Л/1-7) на рішення господарського суду Луганської області від 12.09.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Івановим А.В., повний текст якого складено 12.09.2019 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємcтва "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станично-Луганське,

про стягнення 26 799 грн. 52 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, АТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - Комунального підприємcтва "Теплосервіс Станично-Луганського району", в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у сумі 20 018,92 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 06.06.2017, 3% річних у сумі 2 859,85 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 06.06.2017 та інфляційні втрати в розмірі 3 920,75 грн. за травень 2017 за договором купівлі - продажу природного газу від 27.10.2016 №1775/1617-БО-20, у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого у 2016-2017 роках газу на суму 7 076 192,51 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.09.2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Теплосервіс Станично-Луганського району», 93601, Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця-Луганська, квартал Молодіжний, буд. 10Б, ід. код 35259450, на користь Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ід. код 20077720, 3% річних в сумі 2 859 грн. 85 коп. за загальний період 27.12.2016 по 06.06.2017, інфляційні втрати в сумі 3 920 грн. 75 коп. за травень 2017 та витрати на судовий збір у сумі 486 грн. 04 коп.

В решті позову - відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 20018,92 грн., ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Викладена позивачем в обґрунтування апеляційної скарги правова позиція полягає в тому, що природний газ не є енергетичним ресурсом, а позивач не є енергопостачальною компанією, а тому, на думку позивача, місцевим господарським судом невірно до спірних правовідносин застосовано положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про електроенергетику".

Представник відповідача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

27.10.2016 між ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та КП «Теплосервіс Станично-Луганського району» (відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу №1725/1617-БО-20 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.10.2016 становить 5 916,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20% - 1 183,20 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7 099,20 грн.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Згідно з п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

У разі невиконання споживачем умов пунктів 6.1 Договору він зобов`язаний сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2. Договору).

Відповідно до п. 12.1. Договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Сторонами договору було складено та підписано низку додаткових угод №1 від 28.10.2016, №2 від 22.11.2016, №3 від 30.12.2016, №4 від 23.01.2017, якими сторони внесли зміни, зокрема, щодо ціни газу.

Так, ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.11.2016 становить 6819,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20% - 1 363, 80 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 8182,80 грн. (п. 1 додаткової угоди №1 від 28.10.2016).

Так, ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.12.2016 становить 7148,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20% - 1 429,60 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 8 577,60 грн. (п. 1 додаткової угоди №2 від 22.11.2016).

Ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 23.12.2016 становить 4 742,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20%.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 5930,40 грн. (п. 1 додаткової угоди №3 від 30.12.2016).

Позивач у жовтні 2016 - березні 2017 поставив газ на загальну суму 7 076 192 грн. 51 коп.:

- у жовтні 2016 року за актом приймання-передачі від 31.10.2016 на суму 208240,84 грн. (а.с. 30);

- у листопаді 2016 року за актом приймання-передачі від 30.11.2016 на суму 1354597,08 грн. (а.с.31);

- у грудні 2016 року за актом приймання-передачі від 31.12.2016 на суму 1908786,30 грн. (а.с.32);

- у січні 2017 року за актом приймання-передачі від 31.01.2017 на суму 1431052,97 грн. (а.с.33);

- у лютому 2017 року за актом приймання-передачі від 28.02.2017 на суму 1471919,35 грн. (а.с.34);

- у березні 2017 року за актом приймання-передачі від 31.03.2017 на суму 701595,97 грн. (а.с. 35).

Відповідач оплатив поставку газу:

- за актом приймання-передачі від 31.10.2016:

- 14.11.2016 в сумі 70 000 грн., 23.11.2016 в сумі 138 240, 84 грн.;

- за актом приймання-передачі від 30.11.2016:

- 23.12.2017 в сумі 500 000 грн., 29.12.2016 в сумі 854 597,08 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.12.2016:

- 29.12.2016 в сумі 500 000 грн., 23.01.2017 в сумі 150 000 грн., 30.01.2017 в сумі 300 000 грн., 03.02.2017 в сумі 200 000 грн., 06.02.2017 в сумі 300 000 грн., 08.02.2017 в сумі 100 000 грн., 09.02.2017 в сумі 200 000 грн., 13.02.2017 в сумі 150 000 грн., та 17.02.2017 в сумі 8 786,30 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.01.2017:

- 17.02.2017 в сумі 91 213,70 грн., 22.02.2017 в сумі 200 000 грн., 24.02.2017 в сумі 400 000 грн., 03.03.2017 в сумі 50 000 грн. та 10.03.2017 в сумі 689 839,27 грн.;

- за актом приймання-передачі від 28.02.2017:

- 10.03.2017 в сумі 500 000 грн., 14.03.2017 в сумі 500 000 грн., 16.03.2017 в сумі 300 000 грн. та 03.04.2017 в сумі 171 919,35 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.03.2017:

- 03.04.2017 в сумі 400 000 грн., 02.06.2017 в сумі 150 000 грн. та 07.06.2017 в сумі 151 595,97 грн.

Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача пеню у сумі 20 018,92 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 06.06.2017, 3% річних у сумі 2 859,85 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 06.06.2017 та інфляційні втрати в розмірі 3 920,75 грн. за травень 2017.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне, враховуючи те, що рішення місцевого господарського суду оскаржено відповідачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 20018,92 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки і відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України).

Зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173,193 ГК України).

В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором постачання природного газу №1725/1617-БО-20 від 27.10.2016, який був чинним і обов`язковим для сторін під час його виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором, укладеним сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобов`язань по сплаті вартості поставленої продукції.

Позивач поставив відповідачу газ на суму 7 076 192 грн. 51 коп. і позивач, як кредитор, належним чином - в порядку ст.ст.73-79 ГПК України - довів суду факт поставки на вказану суму грошей і у вказаний період. Таким чином, постачальник газу виконав свої обов`язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.

Статті 265-267 Господарського кодексу України зобов`язують відповідача виконати обов`язок по оплаті поставленого газу у відповідності до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором постачання природного газу №1725/1617-БО-20 від 27.10.2016, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що споживач (відповідач) зобов`язаний оплатити вартість поставленого газу до 25 числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Таким чином, з урахуванням умов Договору, враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, граничним строком оплати поставленого газу є:

- за актом приймання-передачі від 31.10.2016 на суму 208 240,84 грн. - 25.11.2016;

- за актом приймання-передачі від 30.11.2016 на суму 1 354 597,08 грн. - 26.12.2016;

- за актом приймання-передачі від 31.12.2016 на суму 1 908 786,30 грн. - 25.01.2017;

- за актом приймання-передачі від 31.01.2017 на суму 1 431 052,97 грн. - 27.02.2017;

- за актом приймання-передачі від 28.02.2017 на суму 1 471 919,35 грн. - 27.03.2017;

- за актом приймання-передачі від 31.03.2017 на суму 701 595,97 грн. - 25.04.2017.

Відповідач обов`язок по сплаті поставленого газу виконував несвоєчасно, чим порушив умови договору та закону.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання покупцем умов п.п. 6.1. цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 20 018,92 грн.:

- за зобов`язаннями листопада 2016 - за період з 27.12.2016 по 28.12.2016 у сумі 980,69 грн.;

- за зобов`язаннями грудня 2016 - за період з 26.01.2017 по 16.02.2017 у сумі 7 533,13 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2017 - за період з 28.02.2017 по 09.03.2017 у сумі 4 055,24 грн.;

- за зобов`язаннями лютого 2017 - за період з 28.03.2017 по 02.04.2017 у сумі 593,48 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2017 - за період з 26.04.2017 по 06.06.2017 у сумі 6 856,38 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" від 13.01.2015 № 85-VIII (набрав чинності з 07.02.2015) у редакції Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII, метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка у спірний період та на цей час триває.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України" встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 № 85-VIII) "житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача - КП «Теплосервіс Станично-Луганського району» є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у смт. Станично-Луганська Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Відповідно до п. 6 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України" предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, він є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є постачальником енергоресурсу, наведені вище положення Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу №1725/1617-БО-20 від 27.10.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постанови Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до завершення АТО.

За викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що місцевим господарським судом невірно до спірних правовідносин застосовано положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про електроенергетику", оскільки такі доводи не відповідають як вищевикладеним положенням чинного законодавства, так і судовій практиці Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що нарахування позивачем пені за зобов`язаннями листопада 2016 - березня 2017 протирічить Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", а позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 12.09.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу

Повний текст постанови складено 11.11.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін