ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Справа № 906/254/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Бобчика І.М., члена дирекції, наказ від 01.02.2019р. №49-к

відповідача: Треф`янчик А.М., адвоката за довіреністю від 04.11.2019р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 06.08.19р. суддею Соловей Л.А. об 11:20 год. у м.Житомирі, повний текст складено 12.08.19р. у справі №906/254/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд" (с.Вістова Калуського району Івано-Франківської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" (м.Житомир)

про стягнення 396350,08грн (згідно із заявою про зменшення позовних вимог від 10.05.19)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" 437560,09грн заборгованості, яка виникла на підставі договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16, з яких: 333903,39грн основного боргу, 72488,97грн пені, 25102,73грн інфляційних, 6065,00грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16 в частині оплати виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 року у справі №906/254/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" (10003, м.Житомир, вул.Покровська, 81, ідентифікаційний код 35299597) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд" (77351, Івано-Франківська область, Калуський район, с.Вістова, вул.С.Стрільців, 1/В, ідентифікаційний код 36403176) 333903,39 грн основного боргу; 27143,13грн процентів; 25102,76 грн інфляційних; 5792,24грн судового збору. В позові відмовлено в частині стягнення 6065,00грн 3% річних, 904,75 грн процентів та 3231,05 грн інфляційних.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст. ст. 530, 610, 612, 626, 629, 837, 846, 853, 882 ЦК України, ст. 193 ГК України, акти приймання виконаних будівельних робіт, умови договору субпідряду від 14.06.2016р. №14-06/16 вказав, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті виконаних позивачем субпідрядних робіт на загальну суму 333903,39грн., відповідач не надав суду доказів оплати виконаних позивачем робіт згідно договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16р.. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 333903,39грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення штрафних санкцій та 3% річних, суд з посиланням на ст. ст. 536, 549, 625 ЦК України, ст. 230 ГК України, умови договору субпідряду від 14.06.2016р. №14-06/16 зазначив, що зазначені позивачем відсотки у сумі 28047,88 грн. не є штрафними санкціями , в розумінні ч.1 ст. 230 ГК України, оскільки мають іншу правову природу, враховуючи спосіб їх обчислення. Судом встановлено, що в даному випадку сторони у договорі визначили інший розмір процентів, ніж передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: 1,4% на місяць.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок процентів за загальний період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання з серпня 2019 по січень 2019 (т.1, а.с.233), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача таких процентів підлягають частковому задоволенню, оскільки здійснюючи нарахування процентів за серпень 2018 року позивач не врахував, що початком періоду прострочення виконання грошового зобов`язання є 06.08.18, а тому неправомірним буде нарахування даних процентів на повний серпень 2018 року.

Крім того, самостійно здійснивши розрахунок процентів за період з 06.08.18 по 31.08.18 та з вересня 2018 по січень 2019, суд вважає, що обґрунтовано заявленою є сума 27143,13грн. Вимога в частині стягнення 904,75грн. процентів заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що сторони умовами договору передбачили інший розмір процентів, ніж визначений ч.2 ст.625 ЦК України, які вже нараховані позивачем відповідно до пункту 14.2 договору субпідряду №14-06/16 вимога позивача про стягнення 6065,00грн 3% річних заявлена необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення інфляційних, суд з посиланням на ст. 625 ЦК України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" зауважив, що відповідач згідно з умовами договору повинен був оплатити вартість виконаних підрядних робіт у строк до 06.08.18, тому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції повинен визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день серпня 2018 року, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з вересня 2018 року по березень 2019 року включно. Однак позивач не врахував рекомендації, викладені у п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, та невірно здійснив нарахування інфляційних.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок інфляційних втрат суд вважає, що розмір інфляційних за даний період становить 25102,76грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення 3231,05грн інфляційних суд відмовив, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України та застосовано невірний розмір сукупного індексу інфляції.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 року у справі №906/254/19 повністю та ухвалити нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Калушстальбуд відмовити в повному обсязі; розподіл судових витрат вчинити згідно ст. 129 ГПКУ.

Так, в обґрунтування вказує, що суд першої інстанції безпідставно не залишив позов без розгляду на підставі ч.4 ст. 202 ГПК України, у зв`язку із неявкою позивача в судове засідання. На підтвердження своєї позиції посилається на постанову Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №921/502/17-г/8.

Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував всіх обставин по справі. Вказує, що п. 5.1.4. договору субпідряду від 14.06.2016р. за № 14-06/16 чітко визначено порядок оплати останнього траншу, а саме, протягом 5-ти календарних днів після підписання актів форми КБ-2в, КБ-3 та отримання підрядником підписаного замовником акта завершення будівельних робіт на об`єкті. В ході розгляду справи, суд не витребував та не дослідив даний документ, а саме від нього в сукупності з дослідженими актами за формою КБ-2в та КБ-3 залежить дата початку прострочення відповідача та нарахування штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Калушстальбуд наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду.

Серед іншого, вказує, що відповідно до статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, та зобов`язані, зокрема серед інших обов`язків, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Таким чином, учасник судового процесу має право брати участь в судових засіданнях, а у випадках визначених законом та судовим рішенням, у нього виникає обов`язок брати участь в судових засіданнях. Як свідчать матеріали судової справи обов`язковою участь позивача у судових засіданнях судом не визнавалась. Всі процесуальні вимоги суду позивачем виконувались добросовісно та вчасно. Отже, на думку позивача, підстави для залишення позовної заяви без розгляду в суду першої інстанції були відсутні.

Разом з тим, з посиланням на ст.ст.13, 258, 269 ГПК України, вказав, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зауважує, що з матеріалів справи убачається, сторони мали можливість скористатись своїми процесуальними правами в повній мірі, заявляти клопотання щодо витребування, дослідження, долучення до матеріалів справи тих доказів, які на думку сторін мають значення для справи та підтверджують чи спростовують фактичні обставини справи. Адже і часові, і процесуальні рамки дозволяли стороні апелянта заявити клопотання про необхідність дослідження судом такого доказу як акт завершення будівельних робіт на об`єкті. Під час розгляду справи клопотання про долучення такого документа до матеріалів справи зі сторони апелянта не надходило.

Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що акт завершення будівельних робіт на об`єкті це документ який складається між замовником (КП «Міськтепловодоенергія») та підрядником (ТОВ «Котлозавод «Крігер»), тобто між апелянтом та особою, яка не є учасником даного судового процесу. Під час вирішення питання щодо необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи замовника робіт КП «Міськтепловодоенергія» відповідачем не висловлено позиції щодо необхідності таких процесуальних дій, покладаючись на розсуд суду (наведене підтверджується ухвалою господарського суду Житомирської області від 27.05.2019р.). Щодо правового регулювання розрахунків за договорами підряду, вказує, що Постановою КМУ від 1 серпня 2005 р. N 668 затверджено загальні умови укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві. Відповідно до П.91 Загальних умов передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи. Пунктом 96 Загальних умов передбачено, що підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.2019р. у справі № 906/254/19 - без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Котлозавод «Крігер» - без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі з підстав викладених у ній та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.2019 року у справі №906/254/19 повністю та ухвалити нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Калушстальбуд відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.2019р. у справі № 906/254/19 - без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Котлозавод «Крігер» - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.06.16р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд" (субпідрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" (підрядник, відповідач) укладено договір субпідряду №14-06/16 (а.с.12-25), за умовами якого керуючись контрактом №UDHEEP-KAM-ICB-02 від 17.05.16, укладеним між КП "Міськтепловоденергія" та ТОВ "Котлозавод "Крігер", сторони в порядку та на умовах, визначених цим договором, домовились, що даний договір укладений між сторонами для виконання умов контракту №UDHEEP-KAM-ICB-02 "Будівництво теплоелектростанції з комбінованим виробництвом теплової електричної енергії газовими і твердопаливними котлами на альтернативних видах палива" (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору Субпідрядник приймає на себе зобов`язання виконати на свій ризик, за завданням підрядника з повним використанням своїх матеріалів і механізмів (інструменту), комплекс загально будівельних робіт на об`єкті КП "Міськтепловоденергія" (замовник), а підрядник зобов`язується прийняти роботу та оплатити її вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, будівельні роботи будуть проводитись на об`єкті, який розташований за адресою: Хмельницька область, м.Кам`янець-Подільський, вул.Крип`якевича, 3.

Відповідно до п.4.1 договору роботи виконуються згідно з проектно-кошторисною документацією за твердою договірною ціною, що узгоджується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 5.1 договору сторони узгодили, що підрядник сплачує субпідряднику вартість робіт, вказану в специфікації, на наступних умовах:

5.1.1. Перший транш у розмірі 50% вартості будівельних робіт згідно специфікації, протягом 15 календарних днів з моменту підписання договору.

5.1.2. Другий транш у розмірі 15% від вартості будівельних робіт, згідно специфікації, по закінченні першого місяця виконаних робіт.

5.1.3 Третій транш у розмірі 15% від вартості будівельних робіт, згідно специфікації, по закінченні другого місяця виконаних робіт.

5.1.4 Четвертий транш у розмірі 20% від вартості будівельних робіт на протязі 5-ти календарних днів після підписання актів форми КБ-2в, КБ-3 та отримання підрядником підписаного замовником акта завершення будівельних робіт на об`єкті.

Будівельні роботи оплачуються на підставі виставлених рахунків. Днем оплати вважається дата зарахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника (п.5.3 договору).

На виконання умов вищевказаного договору, позивачем були належним чином виконані роботи з "Будівництва теплоелектростанції з комбінованим виробництвом теплової електричної енергії газовими і твердопаливними котлами на альтернативних видах палива" на загальну суму 24511464,05грн, що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт та актами приймання виконаних будівельних робіт №1 від 27.04.17 на суму 9572138,57грн; №4 від 31.08.17 на суму 1368615,26грн; №3 від 31.08.17 на суму 2540082,36грн; №2 від 31.08.17 на суму 197674,00грн, №5 від 18.09.17 на суму 2517853,42грн; №6 від 30.09.17 на суму 497931,60грн; №7 від 01.11.17 на суму 566876,74грн; №8 від 28.02.18 на суму 1800000,00грн; №9 від 28.02.18 на суму 450000,00грн; №10 від 27.04.18 на суму 31464,43грн; №11 від 27.04.18 на суму 57614,17грн; №12 від 31.07.18 на суму 90546,60грн; №13 від 31.07.18 на суму 699102,36грн; №14 від 31.07.18 на суму 3111892,82грн; №15 від 31.07.18 на суму 367984,78грн; №16 від 31.07.18 на суму 190341,67грн; №17 від 31.07.18 на суму 451345,27грн, які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств (а.с.32-171).

Відповідач в порушення умов договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16 здійснив розрахунок за виконані роботи неповністю, на суму 24177560,66грн, матеріалами справи підтверджено, що частково несплаченим залишився акт №17 приймання виконаних будівельних робіт від 31.07.18.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість у розмірі 333903,39грн.

В порядку досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем надіслано претензію №15 від 04.02.19 з вимогою перерахувати заборгованість у розмірі 333903,39грн на розрахунковий рахунок ТОВ "Калушстальбуд" (а.с.26).

У відповіді на претензію №60 від 20.02.19 відповідач зазначив, що станом на лютий 2019 року виявлено недоліки у виконаних субпідрядником роботах, а саме: при опадах протікає дах на об`єкті та відсутні болтові з`єднання на збірних металоконструкціях каркасу ТЕЦ. З метою якнайшвидшого врегулювання спору та оплати коштів згідно договору запропонував терміново виправити вищевказані недоліки, після чого підрядник проведе остаточний розрахунок (а.с.27).

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 437560,09 грн заборгованості, яка виникла на підставі договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16р., з яких: 333903,39 грн основного боргу, 72488,97 грн пені, 25102,73 грн інфляційних, 6065,00грн 3% річних.

Заявою від 10.05.19р. №77 позивач зменшив розмір позовних вимог до 396350,08грн, з яких: 333903,39грн основного боргу, 28047,88грн штрафних санкцій, 28333,81грн інфляційних, 6065,00грн 3% річних. Вказана заява прийнята судом згідно ухвали суду від 27.05.19р..

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними 14.06.2016р. договору субпідряду №14-06/16, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно із ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Приписами ч.1 ст.853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Статтею 877 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію. Підрядник, який виявив у ході будівництва не враховані проектною документацією роботи і необхідність у зв`язку з цим проведення додаткових робіт і збільшення кошторису, зобов`язаний повідомити про це замовника. У разі неодержання від замовника в розумний строк відповіді на своє повідомлення підрядник зобов`язаний зупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, завданих цим зупиненням, на замовника. Замовник звільняється від відшкодування цих збитків, якщо доведе, що у проведенні додаткових робіт немає необхідності. Якщо підрядник не виконав обов`язку, встановленого частиною третьою цієї статті, він позбавляється права вимагати від замовника плату за виконані додаткові роботи і права на відшкодування завданих цим збитків, якщо не доведе, що його негайні дії були необхідними в інтересах замовника, зокрема у зв`язку з тим, що зупинення роботи могло призвести до знищення або пошкодження об`єкта будівництва.

Відповідно до ч. 4.ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до договору субпідряду, зокрема, визначено, четвертий транш у розмірі 20% від вартості будівельних робіт на протязі 5-ти календарних днів після підписання актів форми КБ-2в, КБ-3 та отримання підрядником підписаного замовником акта завершення будівельних робіт на об`єкті.

Згідно із ст. 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами. Замовник, який попередньо прийняв окремі етапи робіт, несе ризик їх знищення або пошкодження не з вини підрядника, у тому числі й у випадках, коли договором будівельного підряду передбачено виконання робіт на ризик підрядника. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Прийняття робіт може здійснюватися після попереднього випробування, якщо це передбачено договором будівельного підряду або випливає з характеру робіт. У цьому випадку прийняття робіт може здійснюватися лише у разі позитивного результату попереднього випробування. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Як убачається із матеріалів справи та зазначалося вище, згідно із актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року №17 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2018 року позивачем виконано роботи на суму 451345,27 грн., вказаний акт та довідка підписані сторонами без зауважень.

При цьому, відповідачем частково здійснено проплату по вказаному акту, яка і стягується позивачем у розмірі 333903,39грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 5.1 договору сторони узгодили, що підрядник сплачує субпідряднику вартість робіт, вказану в специфікації, на наступних умовах:

5.1.1. Перший транш у розмірі 50% вартості будівельних робіт згідно специфікації, протягом 15 календарних днів з моменту підписання договору.

5.1.2. Другий транш у розмірі 15% від вартості будівельних робіт, згідно специфікації, по закінченні першого місяця виконаних робіт.

5.1.3 Третій транш у розмірі 15% від вартості будівельних робіт, згідно специфікації, по закінченні другого місяця виконаних робіт.

5.1.4 Четвертий транш у розмірі 20% від вартості будівельних робіт на протязі 5-ти календарних днів після підписання актів форми КБ-2в, КБ-3 та отримання підрядником підписаного замовником акта завершення будівельних робіт на об`єкті.

Щодо заперечення відповідачем проти задоволення позову, у зв`язку із порушенням позивачем умов договору в частині строку виконання робіт, у зв`язку з чим відповідач не зміг вчасно здати роботи кінцевому замовнику та розрахуватись з позивачем, слід вказати таке.

Зазначені доводи відповідача відхиляються судом, оскільки обставини порушення позивачем строку виконання робіт не є підставою для відмови в оплаті за виконані роботи, а можуть бути предметом самостійного розгляду, зважаючи на те, що умовами договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16, зокрема, п.14.1, передбачена відповідальність субпідрядника за порушення строку виконання робіт.

У відповідності з ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач не надав суду доказів оплати виконаних позивачем робіт згідно договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що розмір боргу відповідача у розмірі 333903,39грн, підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідачем, як на момент розгляду справи в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції не надано документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про законність та обґрунтованість зазначеної вимоги, а тому позовні вимоги в частині стягнення 333903,39грн основного боргу підлягають задоволенню.

Разом з тим, судовою колегією не приймаються до уваги твердження скаржника про не дослідження судом першої інстанції акта завершення будівельних робіт на об`єкті, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.(ч.1 ст. 80 ГПК України)

Згідно із ч.1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем у суд першої інстанції не подавався акт завершених будівельних робіт з метою спростування доводів позивача і не заявлялося клопотання про витребування вказаного акта завершення будівельних робіт на об`єкті.

Ч. 4 ст. 879 ЦК України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Так, судова колегія зауважує, що згідно умов договору субпідряду оплата проводиться на підставі підписаних форм КБ-2 та КБ-3, яка не ставиться в залежність від отримання підрядником підписаного замовником акта завершення будівельних робіт на об`єкті (п. 5.1.4. договору)

П. 5.3. договору сторони визначили, що будівельні роботи оплачуються на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до умов п.п. 91, 96 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою КМУ від 01.08.2005р. №668 визначено, що передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи. Підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

В матеріалах справи містяться підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати форми КБ-3.

За наведеного, судова колегія зауважує, що підписавши без зауважень акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в у скаржника виникли обов`язки із оплати за виконані роботи.

Крім того, як зазначалося вище, позивач стягує із відповідача 1,4% річних, згідно із умовами договору, та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання, можливість стягнення яких наступає за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не ставиться в залежність від отримання підрядником підписаного замовником акта завершення будівельних робіт на об`єкті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині , не беруться судом до уваги та спростовуються нормами чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої обов`язки згідно договору та не оплатив виконані позивачем роботи згідно договору субпідряду №14-06/16 від 14.06.16р..

У зв`язку із чим, позивачем було нараховано 6065,00грн 3% річних, 28047,88грн штрафних санкцій та 28333,81грн інфляційних .

Згідно із п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1ст.546 ЦК України).

За змістом частини 1статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 4 ст. 231 ГК України закріплено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що у договорі субпідряду №14-06/16 від 14.06.16р. сторони не передбачили можливості нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу або неустойки.

Натомість, пунктом 14.2 договору субпідряду узгодили, що за порушення термінів оплати підрядник сплачує субпідряднику процент на суму затриманого платежу із розрахунку 1,4% на місяць.

Зокрема, згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто ст.625 ЦК України, крім того, надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж 3 % річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

На думку колегії суддів, в даному випадку сторони у договорі визначили інший розмір процентів, ніж передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: 1,4% на місяць.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок процентів за загальний період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання з серпня 2019 по січень 2019 (т.1, а.с.233), який наданий позивачем суд апеляційної інстанції вважає його правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача таких процентів підлягають частковому задоволенню, оскільки здійснюючи нарахування процентів за серпень 2018 року позивач не врахував, що початком періоду прострочення виконання грошового зобов`язання є 06.08.18, а тому неправомірним буде нарахування даних процентів на повний серпень 2018 року.

За наведеного, правомірним буде розрахунок процентів за період з 06.08.18р. по 31.08.18р. та з вересня 2018 по січень 2019, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення процентів у розмірі 27143,13грн., і ця сума підлягає до стягнення. При цьому, вимога в частині стягнення 904,75 грн процентів заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що сторони умовами договору передбачили інший розмір процентів, ніж визначений ч.2 ст.625 ЦК України, які вже нараховані позивачем відповідно до пункту 14.2 договору субпідряду №14-06/16 судова колегія погоджується із місцевим господарським судом, що вимога позивача про стягнення 6065,00грн 3% річних заявлена необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних у розмірі 28333,81грн за період з серпня 2018 по березень 2019, слід вказати таке.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідач згідно з умовами договору повинен був оплатити вартість виконаних підрядних робіт у строк до 06.08.18р., тому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції повинен визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день серпня 2018 року, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з вересня 2018 року по березень 2019 року включно.

Однак позивач не врахував рекомендації, викладені у п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., та невірно здійснив нарахування інфляційних.

Судова колегія перевіривши розрахунок інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 25102,76грн., а у стягненні 3231,05грн інфляційних слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України та застосовано невірний розмір сукупного індексу інфляції.

Крім того, судова колегія не погоджується із доводами скаржника, з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №924/502/17-г/18 від 30.05.2019р. про те, що судом першої інстанції необхідно було залишити позов без розгляду, з огляду на таке.

Положеннями частин першої, другої статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що явка позивача в судові засідання місцевим судом не визнавалась обов`язковою , а 22.07.2019 року представником ТОВ "Калушстальбуд" до господарського суду Житомирської області було подано заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.

Отже, у даному випадку суд першої інстанції, розглянувши подану заяву прийшов до висновку про наявність в матеріалах справи достатніх доказів для вирішення спору по суті без участі представника позивача.

Крім того, посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі №924/502/17-г/18 від 30.05.2019р. не беруться судовою колегією до уваги, оскільки в даній справі судом було встановлено відсутність у справі заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

За наведеного, судова колегія приходить до висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав для залишення позову без розгляду.

За наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

А тому, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.19р. у справі №906/254/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 06.08.19р. у справі №906/254/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №906/254/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "08" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.