ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. Справа№ 925/626/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 (повний текст складено 18.07.2019)

у справі №925/626/19 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30"

про стягнення 149 529,74 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіто-Лек» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30» (надалі - відповідач) про стягнення 149529 грн 74 коп., з яких: 124608 грн 12 коп заборгованості, 24921 грн 62 коп штрафу, обґрунтувавши позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №231 від 01.11.2013 в частині оплати поставленого товару.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек" 124 608,12 грн заборгованості, 24 921,62 грн штрафу та 2 242,95 грн витрат на сплату судового збору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 08.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30" (відповідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 у справі № 925/626/19 та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу 124 608,12 грн.

Одночасно скаржником разом з апеляційною скаргою подано клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 у справі №925/626/19; відкрито апеляційне провадження; призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників; зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 у справі №925/626/19.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якого розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Скаржник зазначає, що наразі він перебуває у скрутному фінансовому становищі, а тому вважає неправомірним незменшення штрафних санкцій судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Таким чином, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу по даній справі, скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення штрафу в розмірі 24 921,62 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у позові.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами апелянта. Так, позивач зазначив про принципи рівності сторін та змагальності. Наполягали, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Водночас, за доводами позивача, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища, а також не погасив суму основного боргу, хоча його визнає. Також позивач зазначив, що розмір штрафу не є неспівмірним із сумою заборгованості.

Таким чином, позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, і залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

01 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіто-Лек» (постачальник - позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30» (покупець - відповідач у справі) уклали договір поставки №231 (далі договір). Відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити покупцю товар (кількість, асортимент і ціна якого визначені у накладних) які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 3.5 договору розрахунки за товар здійснюються за сумами, вказаними у видаткових накладних, шляхом відстрочення платежу протягом 30 календарних днів із моменту отримання товару покупцем. Датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем, про що покупцем робиться відмітка у видатковій накладній. Якщо дата отримання товару не вказана покупцем у видатковій накладній, датою отримання товару вважається дата виписки видаткової накладної.

Згідно з пунктом 3.7 договору при наявності у покупця заборгованості за отриманий товар за декількома видатковими накладними, отримана від нього оплата буде зарахована рахунок погашення заборгованості за товар, що отриманий раніше, незалежно від призначення оплати, зазначеної у платіжному дорученні.

Відповідальність за порушення строків розрахунку за переданий товар передбачена пунктом 7.2 договору, у якому визначено, що у разі прострочення оплати покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 20% від вартості одержаного товару, за яким допущено прострочення платежу, а також суму боргу з урахуванням індексу інфляції згідно статті 625 Цивільного Кодексу України за весь час прострочення та 18% річних від простроченої суми.

Згідно з пунктом 10.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а щодо зобов`язань за договором - до повного їх виконання.

31.12.2014 між сторонами договору була укладена додаткова угода, за якою сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020, а щодо зобов`язань за договором - до повного їх виконання.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу протягом листопада 2018 року - травня 2019 року товар на загальну суму 278493 грн 45 коп., що підтверджується видатковими накладними, наявними у матеріалах справи, які підписані представником відповідача, підписи скріплені печаткою відповідача. Свій обов`язок щодо оплати придбаного товару відповідач виконав частково; станом на 21.05.2019 за ним рахується заборгованість у сумі 124608 грн 12 коп.

31.12.2018 між сторонами за договором складений та підписаний акт звіряння розрахунків за період з 01.10.2018 до 31.12.2019, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 31.12.2018 становила 166794 грн 38 коп (а.с.79). Акт звіряння розрахунків підписаний представником відповідача та скріплений його печаткою.

На день звернення позивача з цим позовом до суду позивачем був поставлений товар з 05.11.2018 до 28.03.2019 на суму 278493 грн 45 коп, з яких відповідачем сплачено 153885 грн 33 коп. За товар на суму 124608 грн 12 коп відповідач у визначений договором строк не розрахувався, що і стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 525-527 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції укладений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як було зазначено раніше, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу протягом листопада 2018 року - травня 2019 року товар на загальну суму 278493 грн 45 коп, що підтверджується видатковими накладними, наявними у матеріалах справи, які підписані представником відповідача, підписи скріплені печаткою відповідача. Вказана обставина не заперечувалась та не була спростована сторонами ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції. Свій обов`язок щодо оплати придбаного товару відповідач виконав частково, станом на 21.05.2019 за відповідачем рахується заборгованість у сумі 124608 грн 12 коп.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянт оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині стягнення штрафний санкцій у розмірі 24 921,62 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, що обґрунтовується наступним.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарським судом як поданим учасниками справи доказам та обставинам (якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій) так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (суд апеляційної інстанції на підставі ч.4 ст. 236 ГПК України враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Так, дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, відповідачем не лише не було надано жодних доказів в розумінні ст. 76 - 79, 80, 269 ГПК України (ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції) винятковості випадку, виходячи з інтересів сторін, важкого фінансового становища, погашення боргу, а й взагалі не було заявлено відповідне клопотання про зменшення розміру штрафний санкцій до суду першої інстанції.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Водночас, той факт, що ГПК України (в діючій редакції) не встановлено такого застереження, не впливає на суть застосування судами терміну «виняткового випадку». У кожній конкретній справі суд має право, дослідивши правовідносини сторін, виходячи з конкретних обставин знайти (або не встановити таких) «виняткових обставин», тощо.

Таким чином, відповідач, не заявивши навіть відповідне клопотання, зазначає про порушення судом першої інстанції положень ч.3 ст. 551 ЦК України в частині не зменшення штрафних санкцій.

Вищевикладене є підставами для відхилення доводів скаржника.

У цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що за змістом статей 2, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У рішенні ЄСПЛ "Созонов та інші проти України" від 08.11.2018 зазначено, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу вимагає, щоб особу, стосовно якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27.10.1993, пункт 33, серія А, № 274). Кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження із цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яка ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа у матеріалах справи (Beer v. Austria).

Розглянувши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки відповідачем не доведено обставин та не надано жодних доказів, які мають істотне значення в розумінні ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, зокрема, в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 24921 грн 62 коп. на підставі п. 7.2. договору у зв`язку з неналежним виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 у справі №925/626/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 у справі №925/626/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна районна аптека №30".

4. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2019 у справі №925/626/19, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019.

5. Матеріали справи № 925/626/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко