ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 жовтня 2019 р. Справа №903/589/19

за позовом: фізичної особи-підприємця Матіїв Оксани Володимирівни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг"

про стягнення 245248,45 грн. суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

представники сторін:

від позивача: Сковронський В.І. - адвокат, ордер серія ІФ №045539 від 23.07.2019

від відповідача: н/з

Суть спору: фізична особа-підприємець Матіїв Оксана Володимирівна звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" про стягнення 245248,45 грн., з них 207271,05 грн. - основна заборгованість, 37977,40 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання за договором поставки №310314-07/1П від 31.03.2014.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.08.2019 за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.08.2019 повідомлено сторони, що підготовче засідання призначено на 26.09.2019.

30.08.2019 від відповідача надійшов відзив, в якому зазначають, що згідно власного калькулятора-розрахунку пені її сума складає 29888,10 грн. Відповідно, відповідач вважає наданий позивачем розрахунок пені неправомірним, та таким, що підлягає перерахунку. Разом з тим, звертаються до суду із клопотанням про зменшення суми, нарахованих позивачем штрафних санкцій, а саме: пені в сумі 37977,40 грн.. Своє клопотання мотивують скрутним матеріальним становищем ТОВ «ПАККО Холдинг» та накладенням Господарським судом Волинської області арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «ПАККО Холдинг» на рахунку № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк» м. Київ відповідно до ухвали від 24.04.2019 р. у справі №903/257/19.

16.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначають, що після аналізу таблиці розрахунку пені наданих відповідачем, виявлено помилку в періодах за які, нараховується пеня, за несвоєчасні проведені розрахунки згідно умов підписаного сторонами договору. Вказують, що відповідачем пропущено період з двох місяців, який становить 61 (шістдесят один) календарний день, тобто після 25 квітня 2019 в подальшому починають рахувати період з 26 червня 2019, тобто період з 26.04.2019 по 26.06.2019 неврахований у розрахунку пені, що і призвело до розбіжностей в сумах наданих позивачем та відповідачем у своїх розрахунках. Також доводять, що саме неправомірними діями відповідач змусив позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, адже незважаючи на те, що договором відповідачу надано 60 днів відтермінування на оплату поставленого товару, а також надсилання листів-вимог з проханням оплатити поставлений товар, відповідачем проігноровані повністю, листів з проханням відстрочити чи розстрочити виконання зобов`язання відповідачем не направлялись. Просять задовольнити позовні вимоги в повній мірі.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.09.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 07.11.2019, підготовче засідання призначено на 16.10.2019.

15.10.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме доказів часткових проплат відповідача.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.10.2019 розгляд справи по суті призначено на 30.10.2019.

Відповідач, в судове засідання 30.10.2019 не прибув, уповноваженого представника не направив, проте був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №097.

Адвокат позивача в судовому засіданні 30.10.2019 позов підтримав, вимоги просив задовольнити.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

31.03.2014 між фізичною особою-підприємцем Матіїв Оксаною Володимирівною (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» (далі - покупець), було укладено договір поставки №310314-07/111(далі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору, постачальник зобов`язується передавати Товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного Договору.

Згідно п.5.4 Договору, оплата за товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п.5.5 (ліміт заборгованості згідно даного пункту 0 (нуль) гривень), здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки.

Даний Договір підписано сторонами, підписи скріплені печатками постачальника та покупця.

На виконання умов Договору позивачем належним чином виконано свої зобов`язання, а саме було поставлено відповідачу товар за період з 21.11.2018 по 18.12.2018, згідно видаткових накладних, а саме: №МО-0001345 від 21.11.2018 на суму 161756,04 грн.; №МО-0001421 від 05.12.2018 на суму 45815,16 грн.; №МО-0001482 від 18.12.2018 на суму 39665,15 грн..

Відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 65000 грн., що стверджується виписками позивача по рахунку за 11.03.2019 та за 26.03.2019.

Згідно пояснень позивача накладну №МО-0001345 від 21.11.2018 на суму 161756,04 грн. з ПДВ, було частково оплачено 11.03.2019 на суму 60000 грн., з яких 25034,70 грн. було зараховано в оплату попередніх накладних, а 34965,30 грн. зараховано в рахунок оплати по накладній №МО-0001345 від 21.11.2018, також в рахунок оплати вищезазначеної накладної враховано оплату на суму 5000 грн. від 26.03.2019. Більше оплат від відповідача на рахунок позивача не надходило.

Із врахуванням вищенаведеного, станом на час розгляду справи ТОВ «ІІАККО Холдинг» своїх зобов`язань згідно Договору щодо розрахунку за поставлений товар у встановлений Договором термін, не виконало.

Основна заборгованість відповідача перед позивачем складає 207271,05 грн..

Вказана сума основної заборгованості також підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2019-20.05.2019.

Відповідач суму основної заборгованості не оспорює, контрозрахунку останньої суду не подано.

Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 193 Господарського кодексу України(далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, розірваний сторонами не був.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товару, отримання його відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 207271,05 грн. підлягає до задоволення.

Щодо стягнення пені в сумі 37977,40 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п.8.2.1. Договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 Договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України ,якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено, що позивачем допущено помилки при нарахуванні пені, а саме не враховано положення ч.5 ст.254 ЦК України та ч.6 ст.232 ГК України.

Суд провів власний перерахунок пені із врахуванням ч.5 ст.254 ЦК України та ч.6 ст.232 ГК України, в такому порядку:

за період прострочення з 22.01.2019 по 10.03.2019 на суму заборгованості 161756,04 грн. по видатковій накладній №МО-0001345 від 21.11.2018;

за період прострочення з 11.03.2019. по 25.03.2019 на суму заборгованості 126790,74 грн. по видатковій накладній №МО-0001345 від 21.11.2018;

за період прострочення з 26.03.2019 по 22.07.2019 на суму заборгованості 121790,74 грн. по видатковій накладній №МО-0001345 від 21.11.2018;

за період прострочення з 05.02.2019 по 26.07.2019 на суму заборгованості 45815,16 грн. по видатковій накладній №МО-0001421 від 05.12.2018;

за період прострочення з 19.02.2019 по 26.07.2019 на суму заборгованості 39665,15 грн. видатковій накладній №МО-0001482 від 18.12.2018.

З огляду на вищенаведений розрахунок, суд прийшов висновку, що пеня підставна в загальній сумі 35364,82 грн., в решті частини стягнення пені в сумі 2612,58 грн. слід відмовити через безпідставність.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Разом з тим, суд критично оцінює поданий відповідачем контррозрахунок суми пені, та відповідно враховує пояснення позивача щодо останнього, оскільки відповідачем при обрахуванні пропущено період з двох місяців, який становить 61 (шістдесят один) календарний день, тобто після 25 квітня 2019 в подальшому починають рахувати період з 26 червня 2019, тобто період з 26.04.2019 по 26.06.2019 неврахований у розрахунку пені, що і призвело до розбіжностей в сумах наданих позивачем та відповідачем у своїх розрахунках.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки(пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Суд зважаючи на вищевикладене, враховуючи що розмір заявленої до стягнення пені не перевищує розмір заявленої суми основної заборгованості, враховуючи що даний випадок не є винятковим, а відповідачем не надано доказів свого скрутного майнового становища, приходить висновку, що в задоволенні клопотання відповідача про зменшені розміру пені слід відмовити.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 242635,87 грн. заборгованості, з них 207271,05 грн. - основна заборгованість, 35364,82 грн. - пеня, а в частині стягнення 2612,58 грн. пені - відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 3639,54 грн. судового збору, в іншій частині(39,19 грн.) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг"(43005, Волинська обл., місто Луцьк, вул. КЛИМА САВУРА, будинок 21А, ) на користь фізичної особи-підприємця Матіїв Оксани Володимирівни (77520 , Івано- Франківська обл., Долинський район, село Тяпче , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 242635,87 грн. (двісті сорок дві тисячі шістсот тридцять п`ять гривень вісімдесят сім копійок) заборгованості, з них 207271,05 грн. - основна заборгованість, 35364,82 грн. - пеня та 3639,54 грн. (три тисячі шістсот тридцять дев`ять гривень п`ятдесят чотири копійки) сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Матіїв Оксани Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" в частині стягнення 2612,58 грн. пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

07.11.2019

Суддя А. С. Вороняк