ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Справа №924/490/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Савчук Ю.М., договір про надання правничої допомоги № 07/19-АБ від 02.01.2019 р.

відповідача 1 - не з`явився;

відповідача 2 - Перепелиця О.С., ордер серія ДП № 2263/017 від 30.01.2019 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р. у справі № 924/490/19 (суддя Виноградова В.В., повний текст рішення складено 01.10.2019 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер"

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек"

про визнання припиненим договору поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р., з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.10.2019 р., відмовлено у позові ТзОВ "Сварог-Дністер" до ТзОВ "Серединецьке", ТзОВ "Агротек" про визнання договору поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 р., який укладений між ТзОВ "Сварог-Дністер", ТзОВ "Агротек" та ТзОВ "Серединецьке", припиненим.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, а позовну заяву задоволити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що спірний договір поруки припинив свою дію через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначеного Додатком 2 до договору фінансового лізингу від 11.0.3.2015р. №?.8АФ~15 «Графік внесення лізингових платежів» - 20.12.2017р. (договір поруки від 30.03.2018 р. № 2П/8АФ-15), оскільки ТОВ «Агротек» не реалізував своє право на звернення протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання на пред`явлення вимоги до поручителя - ТОВ «Сварог-Дністер».

А тому, апелянт вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, прийняв оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 р.,, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р. у справі №924/490/19. Розгляд апеляційної скарги призначено на 04.11.2019 р. об 10:00год.

28.10.2019 р., на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ТзОВ "Агротек" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з дорученням її проведення на вибір Господарському суду Дніпропетровської області, Центральному апеляційному господарському суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 р., Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/490/19 задоволено, доручено Господарському суду Дніпропетровської області області забезпечити проведення судового засідання 04.11.2019 р. об 10:00год. в режимі відеоконференції.

В судове засідання 04.11.2019 року з`явилися до Північно-західного апеляційного господарського суду - представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер", до Господарського суду Дніпропетровської області - представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" не забезпечило участь в судовому засіданні уповноваженого преставника.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представник апелянта в судовому засіданні 04.11.2019 року підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник ТзОВ "Агротек" в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників апелянта, та ТзОВ "Агротек", розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 11.03.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №8АФ-15 (далі - договір лізингу), за умовами п. 1.1 якого відповідно до умов цього договору лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення цього договору наведені в додатку №1 "Специфікація".

Пунктом 2.1 договору лізингу передбачено, що вартість майна становить гривневий еквівалент 250 000,00 доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за київським часом (міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладення цього договору (міжбанківський курс договору), та на дату укладання цього договору становить 5 425 000,00 грн. (вартість майна).

Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акту приймання-передачі майна (п. 3.2 договору лізингу).

Згідно з п. 4.1 договору всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (графі) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Пунктом 4.4 договору лізингу, зокрема передбачено, що розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку.

Відповідно до п. 4.5 договору лізингу лізингові платежі складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі; платежу як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, який не може бути меншою за 1 гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна.

У п. 5.3.1 договору лізингу зазначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення майна від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або і повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна лізингових платежів, передбачених договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій.

Право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеного у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу) майна (п. 6.1 договору лізингу).

Відповідно до п. 7.2 договору лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти відсотків річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За умовами п. 8.1.1 договору лізингу договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 днів календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Припинення дії договору з будь-яких підстав не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором, що мали місце під час його дії (п. 8.5 договору лізингу).

Згідно з п. 10.1 договору лізингу ціна договору становить гривневий еквівалент 314117,45 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6 816 348,67 грн.

Строк дії договору з 11.03.2015 р. по 20.12.2017 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1 договору лізингу).

У п. 11.2 договору лізингу зазначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Розірвання або припинення договору, а так само відмова сторони від договору не звільняє сторони від виконання всіх зобов`язань по ньому (п. 11.3 договору лізингу).

Пунктом 12.1 договору лізингу передбачено, що специфікація, графік та акт приймання-передачі майна є невід`ємними частинами цього договору.

Всі зміни і доповнення до даного договору оформляються додаткової угодою, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

У додатку №1 до договору лізингу "Специфікація майна" сторони погодили найменування майна - трактор John Deere 8335R, вартість з урахуванням ПДВ - 250000,00 доларів США.

Додатком №2 до договору лізингу "Графік внесення лізингових платежів" визначено строки платежів (останній - 20.12.2017 р.), суми, які компенсують частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ, та суми чергового лізингового платежу, доларів США.

Згідно з актом приймання-передачі від 19.03.2015 р. (додаток №3 до договору лізингу) лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав майно (предмет лізингу): трактор John Deere 8335R, серійний № 1RW8335RODP069093, 2013 р.в., вартість з урахуванням ПДВ - 250000,00 доларів США, 5898712,40 грн. (міжбанківський курс акту приймання-передачі: 1 долар США = 23,6 грн.). У п. 4 акта зазначено, що сторони взаємних претензій не мають.

13.07.2016 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду №2 (далі - додаткова угода №2), в якій дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши п. 10.2.1, 10.1. та Графік внесення лізингових платежів (Додаток № 2) у новій редакції. Зокрема, п. 10.2.1 викладено в редакції: "Платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 84412,57 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становлять 1831752,77 гривень. Платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору"; п. 10.1 викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 335662,57 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7283877,77 гривень (надалі - Ціна Договору)". Також викладено в новій редакції Додаток №2 (графік внесення лізингових платежів) до договору лізингу (останній платіж - 20.12.2017 р.).

Згідно з п. 2 додаткової угоди №2 сторони погодили сплату простроченої заборгованість по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за вересень 2015-червень 2016 року в розмірі 99745,77 Доларів США.

Також сторони дійшли згоди внести зміни в п. 7.2 договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши його у такій редакції: " 7.2. У випадку, якщо Лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, який встановлений в Графіку, Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем у вигляді сплати 365 (трьохсот шістдесяти п`яти) процентів річних від суми простроченого Лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України)" (п. 4 додаткової угоди №2).

У п. 5 додаткової угоди №2 зазначено, що враховуючи зміну строків платежу за Графіком, сторони дійшли згоди подовжити строк дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.12.2017 р. включно.

30.03.2018 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду №3 (далі - додаткова угода №3), відповідно до якої станом на 30 березня 2018 року сторони зафіксували, що зобов`язання (в тому числі прострочене) Лізингоодержувача перед Лізингодавцем в еквіваленті до долара США становить 181331,82 доларів США (п. 1 додаткової угоди №3).

Згідно з п. 2 додаткової угоди №3 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року. Зокрема, викладено в новій редакції п. 10.2.1 договору: "Платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 94790,76 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становлять 2056959,49 гривень. Платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору".

Також п. 10.1 договору викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 346040,76 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7509084,49 гривень (надалі - Ціна Договору)".

Крім того, в новій редакції викладено Графік внесення лізингових платежів (Додаток № 2) (останній платіж - 20.06.2019 р.).

У п. 3 додаткової угоди №3 сторони погодили порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за період лютий 2016 - грудень 2017 року в розмірі 194881,54 Доларів США.

Враховуючи зміну строків платежу за Графіком, Сторони дійшли згоди подовжити строк дії договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.06.2019 р. включно (п. 5 додаткової угоди №3).

В подальшому, 30.03.2018 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки №2П/8АФ-15 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого його предметом є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 р. (основний договір).

У п. 1.2 договору поруки сторони встановили, що зобов`язання поручителя перед лізингодавцем є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та основним договором, не потребують.

Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін (п. 1.3 договору поруки).

Пунктами 2.1-2.3 договору поруки передбачено, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором: - лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором протягом 2 робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання; - лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за основним договором. Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по основному договору і поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства. Сторони договору встановлюють, що поручитель, після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, у відповідності до ст. 556 Цивільного кодексу України, набуває всіх прав лізингодавця як кредитора по виконаному ним зобов`язанню - основному договору.

Згідно з п. 6.1 договору поруки усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У п. 6.2 договору сторони зазначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім) (п. 6.3 договору поруки).

У п. 6.7 договору поруки зазначено, зокрема, що договір відображає повне розуміння сторонами предмета цього договору та інших питань, зазначених у цьому договорі.

За умовами п. 6.9 договору поруки сторони погодили обов`язковість скріплення договору та всіх пов`язаних з ним документів відповідними печатками сторін.

Договір поруки підписаний представниками сторін, скріплених відтисками їхніх печаток.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер", вважаючи, що додатковими угодами до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 р. без повідомлення позивача було внесено зміни, якими збільшено відповідальність останнього як поручителя за договором поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 р., а також враховуючи не звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" з вимогою до поручителя (Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер") протягом відповідного строку з дня настання строку виконання забезпеченого порукою зобов`язання, звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про визнання зазначеного договору поруки припиненим.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що у зв`язку з тим, що відповідачі як сторони договору фінансового лізингу від 11.03.2015 р. №8АФ-15 (основний договір) не повідомили позивача як поручителя за договором поруки від 30.03.2018 р. №2П/8АФ-15 про існування додаткових угод №2 від 13.07.2016, №3 від 30.03.2018 р. до основного договору (якими змінено, зокрема ціну, графік платежів, відповідальність), у лізингодавця - ТзОВ "Агротек" виникало право протягом року пред`явити позов до позивача з моменту останнього платежу за основним договором.

Враховуючи положення основного договору та визнання відповідачами у додаткових угодах порушення умов основного договору, вважає, що договір поруки припинив свою дію через рік від останнього лізингового платежу, який визначений основним договором. Як на правову підставу позову посилається, зокрема на положення ст. ст. 251, 526, 553, 554, 559 ЦК України.

Розглянувши позовні вимоги господаський суд Хмельницької області дійшов висновку про відмову в його задоволенні, у зв`язку з тим, що наведені позивачем обставини не є підставами для припинення договору поруки, які передбачені законодавством та самим договором.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З позовної заяви вбачається, що позивач посилаючись на невизнання відповідачем 2 припинення відповідних правовідносин та вважаючи, що договором поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 р., який укладений між ним як поручителем та відповідачами як лізингоодержувачем та лізингодавцем за договором фінансового лізингу від 11.03.2015 р. №8АФ-15, порушені його права та охоронювані законом інтереси, позивач просив визнати припиненим зазначений договір поруки.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 та ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тобто сплати боргу.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Як вже зазначалося вище, 30.03.2018 р. березня 2018 року між ТОВ «Агротек», ТОВ «Серединецьке» та ТОВ «Сварог-Дністер» укладено та підписано Договір поруки №2П/8АФ-15 (далі - Договір поруки), де основною умовою є, що ТОВ «Сварог-Дністер» (Поручитель/Позивач) солідарно відповідає за виконання ТОВ «Серединецьке» перед ТОВ «Агротек» по Основному договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Основного договору (пункт 1.1. Договору поруки).

Пунктом 1.2. Договору поруки визначено, що Сторони Договору встановлюють, що зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та основним договором не потребують.

В пункті 1.3. Договору поруки закріплено, що Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язані,, Лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до Основного договору Лізингодавцю та Лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що Порука припиняється, якщо Лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Пунктом 6.3. Договору 2 встановлено, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору внесяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім).

З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «Агротек» та ТзОВ «Серединецьке» в період з дати укладення Договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року укладалися додаткові угоди до Договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року.

13 липня 2016 року між ТзОВ «Агротек» та ТзОВ «Серединецьке» укладено та підписано Додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року (далі - Додаткова угода №2), якою внесені змі ни до Основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність до 365% річних за несвоєчасну сплату лізингових платежів.

Пунктом 1 Додаткової угоди №2 пункт 10.1 Основного договору викладається в новій редакції, де ціна Договору становить гривневий еквівалент 335 662,57 доларів США. Також викладено в новій редакції підпункт 10.2.1. Основного договору, де Платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 84 412,57 доларів США.

В порівнянні з першою редакцією Основного договору ціна Договору збільшена на 21 545,12 доларів США, а платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю збільшена на 21 545,12 доларів США.

Пунктом 4 Додаткової угоди №2 пункт 7.2 Основного договору викладається в новій редакції, де відповідальність з 70% річних змінюється на 365% річних.

Додатковою угодою №2 ТзОВ «Серединецьке» підтверджує порушення виконання умов Основного договору, з якої вбачається, що зобов`язання за вересня 2015 року по червень 201 6 року належним чином не виконувалися. Черговим платежам за цей період визначений інший графік сплати (а.с. 22 - 23).

30 березня 2018 року між ТзОВ «Агротек» та ТзОВ «Серединецьке» укладено та підписано Додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року (далі - Додаткова угода №3), якою внесені зміни до Основного договору, а саме: змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів.

Пунктом 2 Додаткової угоди №3 пункт 10.1 Основного договору викладається в новій редакції, де ціна Договору становить гривневий еквівалент 346 040,76 доларів США. Також викладено в новій редакції підпункт 10.2.1. Основного договору, де Платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане майно становлять гривневий еквівалент 94 790,76 доларів США (а.с. 24 - 25).

З вище зазначених Додаткових угод вбачається, що в порівнянні з першою редакцією Основного договору ціна Договору збільшена на 31 923,31 доларів США, а платежі як винагорода (комісія) Лізингодавцю збільшена на 31 923,31 доларів США.

Також пунктом 2 Додаткової угоди №3 змінюється «Графік внесення лізингових платежів» та викладається в новій редакції.

Пунктом 3 Додаткової угоди №3 Сторони підтверджують, що зобов`язання є прострочені і підлягають сплаті за окремим графіком.

Додатковою угодою №3 у ТзОВ «Серединецьке» повторно підтверджує порушення виконання умов Основного договору, з якої вбачається, що зобов`язання за лютого 2016 року по грудень 2017 року належним чином не виконувалися. Черговим платежам за цей період визначений інший графік сплати.

Дослідивши умови Договору поруки №2П/8АФ-15 від 30 березня 2018 року, який укладений між ТзОВ «Агротек». ТзОВ «Сварог-Дністер» та ТзОВ «Серединецьке»; Договір фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року, який укладений між ТзОВ «Агротек» та ТзОВ «Серединецьке» та нормативно-правові акти, які регулюють дані відносини, колегія суддів дійшла висновку, що Договір поруки №2П/8АФ-15 від 30 березня 2018 року припинив свою дію, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, в тому числі іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі визнання права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є визнання припиненим Договору поруки, а підставою даного позову, є наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого Договору припиненим.

Отже, предметом доказування у даній справі є наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) припиненими.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-18цс11 зазначено, що за змістом ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право й кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Уживаний законодавцем термін «порука» використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов`язків сторін (ст.ст. З, 12-15, 20 ЦК України) у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ст. 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Така ж правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду України, який наголошував, зокрема, на тому, що відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК. оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст.559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладені між сторонами оспорюваний договір за своєю правовою природою є договором поруки.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.559 ЦК України (в редакції що діяла до червня 2016 р. на момент укладення спірного договору поруки від 11.03.2015 р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Матеріали справи свідчать, що підставою для припинення договору поруки №2П/8АФ- 15 від 30.03.18 р. позивачем визначено зміну основного зобов`язання, що спричиняє збільшення відповідальності поручителя, без його згоди внаслідок укладення додаткових угод №2, №3.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦКУ поручитель не залишається зобов`язаним навіть на початкових умовах. До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов`язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Як вбачається із Договору поруки, який укладений між ТзОВ «Агротек», ТзОВ «Серединецьке» та ТзОВ «Сварог-Дністер», пунктом 1.3. сторони передбачили, що для внесення будь-яких змін та доповнень до Основного договору Лізингодавцю та Лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Тобто, порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов`язання. Відповідно, порука не припиняється, якщо на зміну умов основного зобов`язання поручитель надав свою згоду. Така згода не обов`язково повинна бути письмовою. Допустимою є також попередня згода поручителя на зміну умов основного договору, в тому числі виражена в договорі поруки (п.п. 1.3. договору поруки).

Окрім того, пунктом 6.3. Договору поруки сторони передбачили, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім).

Вище зазначені умови Договору поруки (п.п. 1.3., 6.3.) є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Колегія суддів вважає, що додаткові угоди №2 від 13.07.2016 р., №3 від 30.03.2018 р. до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року змінюють відповідальність ТзОВ «Сварог- Дністер», як Поручителя, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що вище зазначені Додаткові угоди погоджувалися ТзОВ «Сварог-Дністер» як Поручителем, до Основного договору.

Частиною. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції що діяла до червня 2016 р. на момент укладення спірного договору поруки від 11.03.2015 р.) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Тобто строк поруки відноситься до п реклюзивних строків.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

При цьому, якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, не пред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, в даному випадку є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Вище викладеними положеннями законодавства спростовуються твердження ТОВ «Агротек» про те, що строк поруки є строком для захисту порушеного права. Адже строк поруки це строк існування самого зобов`язання поруки.

Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Колегія суддів вважає, що умови договору поруки про його дію «до повного припинення зобов`язань боржника» не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251ЦК України, оскільки в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України які передбачають, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Основне зобов`язання - це не зміст договору фінансового лізингу, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін договору фінансового лізингу.

Разом з тим, якщо умовами договору фінансового лізингу передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про сплату коштів щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання Лізингоодержувачем цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі №6- 272цс16 від 29.06.2016 про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Верховний суд України розглядаючи справу №6-272цс16 від 29.06.2016р. зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки:

1) протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України);

2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України);

3) протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного Зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до пунктів 5.3.1, 8.1.1. договору фінансового лізингу сторони передбачили, що лізингодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення Майна від Лізингоодоржувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив Лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Договір також може бути розірвано в односторонньому порядку з ініціативи Лізингодавця якщо Лізингоодержувач не сплатив Лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому Договорі (на підставі письмового повідомлення Лізингодавця про розірвання договору).

Відповідно, починаючи з 31 календарного дня у Лізингодавця виникало право пред`явлення відповідної вимоги - як до Лізингоодержувача так і до Поручителя про дострокове стягнення коштів та повернення майна, яке передано у фінансовий лізинг.

Аналогічна правова позиція, висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 201 8 року по аараві №408/8040/12, Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про визнання договору припиненим з підстав ч.4 ст. 559 ЦК України правове значення має наявність відповідної волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з положеннями раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-118цс13.

При цьому, ст.204 ЦК України унормовано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, що є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин та полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно.

Відповідно до положень, частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір поруки припинив свою дію через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначеного Додатком 2 до договору фінансового лізингу від 11.03.2015р. №8АФ~15 «Графік внесення лізингових платежів» - 20.12.2017р. (договір поруки від 30.03.2018 р. № 2П/8АФ-15).

Щодо змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та змін до Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією з істотних законодавчих новацій, запроваджених Законом, є зміни в частині обсягу відповідальності поручителя і припинення поруки як способу забезпечення зобов`язання.

Зокрема, відповідно до положень норми статті 599 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно- правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16.

Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Винятки з цього правила допускаються за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили; у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом`якшує кримінальну відповідальність.

Правовою позицією ВСУ в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16 передбачено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. З огляду на викладене не підлягає застосуванню надана відповідачем судова практика Великої палати ВС, оскільки остання стосується дії актів цивільного законодавства у часі щодо застосування позовної давності у земельних правовідносинах, що не є тотожними заявленими позивачем вимогам у межах даної господарської справи.

Викладене кореспондується з положеннями чинного Цивільного кодексу України, відповідно до статті 5 якого акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися таким, що втратив силу актом цивільного законодавства, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, норми положень ч.4 ст. 559 ЦК України у редакції Законів №1414-VIII від 14.06.2016, №2478-VIII від 03.07.2018р., якими змінено ч.4 ст. 559 ЦК України, набрали чинності після укладення спірного договору поруки, який було укладено у березні 2018 року, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин.

Відтак, застосуванню підлягають положення ч.4 ст. 559 ЦК України у редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору поруки. Зазначеним спростовуються твердження ТОВ «Агротек» про застосування положень ч,4 ст. 559 ЦК України у редакції Законів №1414-VII1 від 14.06.2016, N2478-VIII від 03.07.2018р.

Враховуючи вище викладене, а також те, що ТзОВ «Агротек» не реалізував своє право на звернення протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання на пред`явлення вимоги до поручителя - ТОВ «Сварог-Дністер», колегія суддів дійшла висновку, що порука, якою забезпечене зобов`язання за договором фінансового лізингу в даному випадку є припиненою.

А тому, колегія суддів вважає, що господарський суд Хмельницької області дійшов помилкового висновку про те, що ТзОВ "Агротек" не пропущено визначений договором поруки та законодавством строк для пред`явлення вимоги до поручителя, у зв`язку з чим вважає обґрунтованими доводи апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, та не погоджується з аргументами ТзОВ «Агротек», викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п.1 част.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р. у справі №924/490/19 прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р. у справі №924/490/19 - скасуванню.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р. у справі №924/490/19 задоволити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019 р. у справі № 924/490/19 скасувати.

3. Прияняти нове судове рішення, яким:

Позов задоволити.

Визнати припиненим договір поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер", Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке".

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька обл., Шепетівський район, село Мокіївці, Код ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова,1 Код ), на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" (32645, Хмельницька область, Новоушицький район, с.Куча, вул.Центральна, буд. 7 Код 0, 1921 грн. витрат по сплаті судового зборру за подання позовної заяви.

4. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька обл., Шепетівський район, село Мокіївці, Код ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова,1 Код ), на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" (32645, Хмельницька область, Новоушицький район, с.Куча, вул.Центральна, буд. 7 Код 0, 2881,50 грн. грн. витрат по сплаті судового зборру за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити господарському суду Хмельницької області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

7. Справу 924/490/19 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "08" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.