СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. Справа № 917/694/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

та за участю:

від позивача - Єфременко О.О. (довіреність № 14-192 від 17.05.2019);

від відповідача - уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у відзиві просить розглядати справу за відсутністю його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №2799 П/2) на рішення, ухвалене Господарським судом Полтавської області у складі судді Киричук О.А. 30.07.2019 (час проголошення вступної та резолютивної частини рішення 10 година 46 хвилин; дата складання повного тексту судового рішення 01.08.2019) у справі № 917/694/19

за позовом АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,

до Обласного комунального підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" 37600, Полтавська обл. м. Миргород, провул. Луговий,11, код 25682207

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом до Обласного комунального підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" про стягнення 1120855,30 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язань за договором №1001/16-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015, у тому числі: пеня у сумі 943501,61 грн.; три проценти річних у сумі 76144,79 грн.; інфляційні втрати у сумі 101208,90 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.07.2019 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд керувався статтею 7 Закону України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016. Місцевий господарський суд встановив, що основний борг погашений відповідачем до набрання чинності зазначеним Законом, а тому пеня, інфляційні та річні, нараховані на таку заборгованість підлягають списанню в силу прямої норми Закону.

Позивач не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку апелянта місцевим господарським судом безпідставно застосовані до спірних правовідносин положення статті 7 Закону України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відсутні докази, що підприємство відповідача включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Одночасно, апелянт просить поновити строк для звернення з апеляційною скаргою з посиланням на положення частини другої статті 256 ГПК України.

Автоматизованою системою розподілу справ між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи : головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В. (витяг з протоколу 06.09.2019).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у визначеному автоматизованою системою складі суду задоволено клопотання апелянта про поновлення строку для звернення з апеляційною скаргою. Поновлено пропущений строк. Відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 04.11.2019.

Відповідач направив відзив на апеляційну скаргу (вх. 9102 від 25.09.2019), в якому заперечує проти вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просить суд відмовити в її задоволенні. Наводить обґрунтування своєї позиції у справі. Крім того, просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності його представника.

В судове засідання апеляційного господарського суду 04.11.2019 прибув представник позивача, який пояснив, що вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності представника відповідача.

Зважаючи на належне та завчасне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи та на те, що явка представників сторін до судового засідання не визнавалась обов`язковою, відповідач надіслав відзив, в якому висловив свої заперечення щодо доводів апелянта та обґрунтування своєї позиції, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (далі - Відповідач) 15.12.2015 укладено договір № 1001/16-БО-24 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

В п. 6.1 договору зазначено, що плата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

До договору сторони вносили зміни шляхом підписання додаткових угод.

Так, зокрема, Додатковою угодою № 5 до Договору п.6.1. викладено в наступній редакції: "Оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.".

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

В період з січня 2016 року по квітень 2016 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі договору природний газ на загальну суму 10 213 753,94 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу (від 31.01.2016 на суму 3 147 304,09 грн., від 29.02.2016 на суму 2 556 087,53 грн., від 31.03.2016 на суму 2 556 087,53 грн., від 30.04.2016 на суму 1 019 990,34 грн.), які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Несвоєчасність розрахунків відповідача за отриманий за вказаним вище договором природний газ стало підставою для нарахування позивачем (постачальником) пені, втрат від інфляції та 3% річних та звернення з позовом у даній справі до місцевого господарського суду.

Місцевий господарський суд, відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, що основний борг відповідача перед позивачем за договором № 1001/16-БО-24 сплачений відповідачем до моменту набрання чинності Законом України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому пеня, інфляційні та річні не підлягають нарахуванню, а нараховані повинні бути списані.

Аргументами апелянта є те, що місцевим господарським судом безпідставно застосовані до спірних правовідносин положення статті 7 Закону України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відсутні докази, що підприємство відповідача включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Розглянувши зазначені доводи апеляційної скарги, Східний апеляційний суд зазначає наступне.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі в тексті - Закону України №1730-VIIІ), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України №1730-VIIІ, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ст. 2 Закону України №1730-VIIІ, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону України №1730-VIIІ, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16; 908/3125/16 від 23.05.2018).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами відповідач за отриманий природний газ за період, за який нараховано заявлені до стягнення пеня, інфляційні та річні, розрахувався повністю. Остаточний розрахунок здійснено до 22.09.2016.

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що висновок апелянта про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відповідно яких суми пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних, стягнення яких є предметом спору у цій справі, підлягають списанню. Крім того, такі висновки апелянта суперечать правовим висновкам Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин.

Вказані обставини належним чином досліджені місцевим господарським судом та об`єктивно оцінені.

Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області законне, обґрунтоване, ухвалене при належному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права та узгоджується з практикою Верховного Суду з аналогічних правовідносин; доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта у вигляді сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 30.07.2019 у справі № 917/694/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.11.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов