ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2019 р. Справа №914/1882/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Кишенюк Н.

за участю представників:

від позивача: Гачак І.О.-представник;

від відповідача: Смеканич В.В.-представник

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця № НЮ-656 від 05.04.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/141/18 від 12.10.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2017 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді: Мазовіта А.Б., Мороз Н.В., повний текст рішення виготовлено 11.12.2017)

у справі № 914/1882/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів

до відповідача Державного підприємства Сколівське лісове господарство, м. Сколе Львівської області

про стягнення штрафу в сумі 15 486,45 грн. та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії Львівська залізниця ПАТ «Укрзалізниця», м. Львів подано позов про стягнення з Державного підприємства «Сколівське лісове господарство», м.Сколе Львівської області 15 486,45 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.12.2017 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Мазовіта А.Б., Мороз Н.В.) у справі №914/1882/17 в позові ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця до Державного підприємства Сколівське лісове господарство про стягнення штрафу у розмірі пятикратної провізної плати за неправильність, неточність або неповноту відомостей, зазначених відправником у накладній (перевезення вантажу забороненого до перевезення через митний кордон України) в сумі 15 486,45 грн та стягнення судових витрат - відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною, відповідачем у справі, відтак, судом відмовлено у позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця подано апеляційну скаргу № НЮ-656 від 05.04.2018, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, обставини, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, є недоведеними. Зокрема, скаржник зазначає, що 05.09.2017 Залізниця з Єдиного державного реєстру судових рішень дізналась про постанову Ужгородського міськрайонного суду від 02.03.2017 у справі №308/596/17, що була оприлюднена 09.03.2017. Отже, скаржник вважає, що право звернення виникло 13.03.2017, скаржник не пропустив строк позовної давності 6 місяців.

Державним підприємством Сколівське лісове господарство подано відзив на апеляційну скаргу в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необгрунтована. Зокрема, відповідач зазначив, що шестимісячний строк позовної давності обчислюється з дати складення акту загальної форми і застосування місцевим господарським судом шестимісячного строку починаючи від дати складання акту №755 від 18.06.20916 є обгрунтованим.

Представники сторін в судовому засіданні виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 11.05.2016 ДП «Сколівське лісове господарство» відправлено зі ст. Сколе до ст.Захонь вагон № НОМЕР_1 з вантажем «деревина паливна», відправка № 542498.

По прибуттю вагона №96359328 на ст. Батьово Львівської залізниці в зоні митного контролю «Експорт» міжнародного залізничного пункту пропуску «Батьово», вагон був затриманий для здійснення митних процедур, у зв`язку з чим посадовими особами митного посту «Залізничний» були подані товаросупровідні документи на вантаж.

02.03.2017 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області розглянув матеріали адміністративної справи №308/596/17 про порушення митних правил, які надійшли із Закарпатської митниці ДФС, відносно громадянина України ОСОБА_1 , директора Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 Митного кодексу України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2017 у справі №308/596/17, яка набрала законної сили, встановлено, що у залізничному вагоні №96359328 повинні знаходитись лісоматеріали, які відсутні і геометричні розміри яких не відповідають заявленим а також, що як підставу для переміщення товарів у вагоні № 96359328, органам доходів і зборів, були подані документи: рахунок-фактура №29 від 11.05.2016, специфікація № 29 від 11.05.2016, сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для забезпечення експортних операції серії ЛВ №935947, залізнична накладна № 542498 від 11.05.2016, митна декларація типу ЕК10АА № 209040000/2016/2881 від 11.05.2016 року, що містять неправдиві відомості щодо ваги, кількості, походження деревини та геометричних розмірів деревини.

Зокрема, судом встановлено, що відповідно до акту №755 від 18.06.2016 року на станції (382501) Батьово у присутності осіб головного державного інспектора митниці Вагерича О.А., приймальника поїздів ОСОБА_2 проведена перевірка маси вантажу у вагоні №96359328 і за її результатами встановлено, що розбіжність у вагових критеріях, зазначених документально (вага брутто 40000кг) та фактичних (вага брутто - 28940кг), тобто фактична вага на 11060 кг менше.

У відповідності до ч.3 ст.35 ГПК України ( в редакції, чинній на момент прийняття судового рішення, ст.75 ГПК України у чинній редакції) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини .

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2017 у справі №927/788/16).

Отже, факти, встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2017 у справі №308/596/17, мають преюдиційне значення та не потребують доказування у даній справі.

Факт порушення ДП «Сколівське лісове господарство» правил вантажних перевезень залізничним транспортом встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2017 у справі №308/596/17, яка набрала законної сили.

Відповідно із заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача 15 486,45 грн. штрафу за зазначення неправильних відомостей про вантаж у міжнародній накладній, за якою відповідачем було відправлено зі станції Сколе Львівської залізниці на станцію Захонь вагон з вантажем.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Отже, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість, до укладання договору перевезення, перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ.

Як встановлено в ході розгляду справи в суді першої інстанції, у накладній СМГС правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника - відповідача.

Оскільки спір виник з міжнародного перевезення, до спірних правовідносин слід застосовувати Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявить неправильність, неточність чи неповноту вказаних відправником в накладній відомостей і заяв і при цьому встановить, що, зокрема, в складі вантажу були прийняті предмети, не дозволені до переміщення через державний кордон хоча б в одній із держав, по території якого повинно здійснюватися перевезення (§ 1 ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Неустойка по пунктам 1, 2, 4, 5 даного параграфу (§ 3 ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення) стягується відповідно із приписами ст. 31 «Оплата провізної плати та неустойки» в п`ятикратному розмірі провізної плати перевізнику, який виявив таке порушення (абз. 2 § 3 ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Статтею 36 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що за відсутності у названій Угоді, тарифах та службовій інструкції необхідних положень, застосовуються положення внутрішніх правил сторони, учасниці Угоди.

Відтак, враховуючи приписи § 3 ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, позивач правомірно просить стягнути з відправника (відповідача) штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що становить 15 486,45 грн.

Відповідачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 926 Цивільного кодексу України та частиною шостою статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України (частина 2 статті 10 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 5 Угоди в чинній редакції від 16.10.2015 при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Отже, враховуючи відсутність в Угоді положень, які б встановлювали строки позовної давності щодо позовів, поданих перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, до позовних вимог у справі підлягають застосуванню строки позовної давності, встановлені національним законодавством України відповідно до правил статті 5 Угоди.

Згідно з частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Отже, частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України та статтею 137 Статуту залізниць України щодо позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, які випливають з перевезення, встановлено спеціальний шестимісячний строк позовної давності, а з огляду на положення статті 5 Угоди зазначені норми Господарського кодексу України та Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажовідправників, вантажоодержувачів, що випливають із перевезення, і саме ці норми національного законодавства підлягають застосуванню до позовних вимог у справі.

За загальним правилом, встановленим у частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, у статті 137 Статуту залізниць України встановлено порядок обчислення строку для пред`явлення перевізником позову до вантажовідправників, який обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, актом №755 від 18.06.2016, який складений на станції Батьово у присутності головного державного інспектора митниці Вагерича О.А. та приймальника поїздів ОСОБА_2 зафіксовано розбіжності в частині ваги товару, що переміщується у вагоні №96359328, а саме: різниця складає 11060 кг.

Матеріалами справи підтверджується, що позовну заяву до господарського суду позивачем було здано на пошту, згідно відтиску поштового штампа на конверті 08.09.2017, отримано господарським судом 13.09.2017 за вх. № 1980, відтак суд першої інстанції правоміро прийшов до всивноку, що строк позовної давності при поданні даного позову позивачем пропущено.

Судом встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною, відповідачем у справі, відтак, судом правомірно відмовлено у позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному порядку встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273,275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» № НЮ-656 від 05.04.2018 (вх. ЗАГС №01-05/141/18 від 12.10.2018) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2017 у справі №914/1882/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладаєти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає з урахування приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.11.2019.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.