ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Справа №918/122/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників:

відповідача - Кушнір О.С. (довіреність від 09.04.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 (суддя Церковна Н.Ф., повний текст рішення складено 16.05.2019 р.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення заборгованості в сумі 34 349 364,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 14 266 313,12 грн основного боргу, 3 593 149,35 грн пені, 1 703 337,89 грн 3 % річних, 13 766 901,46 грн інфляційних втрат та 499 945, 56 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення 590 697,92 грн пені, 87 650,51 грн 3% річних та 341 314,36 грн інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, а також просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 р. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 року по справі №918/122/19 до ухвалення судового рішення у справі №918/122/19. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено, що у разі не усунення недоліків в установлений строк, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

03.07.2019 р., на адресу Північно-західного апеляційного господарського судуу від ТзОВ "Рівнетеплоенерго" надійшло клопотання, яким долучає платіжне доручення №17463 від 03.07.2019 р. про сплату судового збору в сумі 772 860,75 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 р., поновлено ТзОВ "Рівнетеплоенерго" строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19.

Також, на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у даній справі, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 590 697,92 грн. пені, 87 650,51 грн. 3% річних, 341 314,36 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, у стягненні яких було відмовлено - задоволити. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача. Одночасно скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р.

В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано здійснив перерахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

А тому, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 року щодо часткового задоволення позовних вимог, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2019 р., поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19. Об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із раніше поданою і прийнятою скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у справі №918/122/19 в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 р., розгляд апеляційних скарг відкладено на 09.09.2019 року.

19.08.2019 року від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли письмові пояснення по справі.

06.09.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

В обґрунтування клопотання відповідач посилався на те, що з метою врегулювання спору між позивачем та відповідачем проводяться переговори щодо врегулювання боргових зобов`язань та укладення мирової угоди.

09.09.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надійшли письмові пояснення по суті спору.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року № 01-04/871 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Савченка Г.І., судді Крейбух О.Г., та відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/122/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. прийнято до провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі № 918/122/19.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року, розгляд апеляційних скарг відкладено на 07.10.2019 року.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" в судовому засіданні 07.10.2019 р. подав заяву вих.№ 03-05/2722/2725 від 04.10.2019 р., в якій просив скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19, та закрити апеляційне провадження у справі у зв`язку з тим, що 01.10.2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 26/2/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ. Предметом спору у справі №918/122/19 є заборгованість за договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 31 січня 2014 р. №2165/14-КП-28. Сума основного боргу за позовом - 14 266 313,12 грн. Таким чином, на думку відповідача, питання заборгованості за спірним договором врегульоване, відтак, спір між сторонами цього провадження відсутній.

В судовому засіданні 07.10.2019 р. було оголошено перерву до 10.10.2019 р. об 10:30 год.

В судовому засіданні 10.10.2019 р. було оголошено перерву до 17.10.2019 р. об 10:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 р., розгляд апеляційних скарг відкладено на 04.11.2019 року.

04.11.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надійшла заява (вх. №2666/19) про відмову від апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19.

В обґрунтування клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" посилається на те, що 01.10.2019 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" укладений Договір №26/2/1730-РЗ.

Відповідно до умов п.1 вказаного Договору "у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01 липня 2016 р. та не погашена до 3 1 грудня 2016 р. згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 31 січня 2014 р. №2165/14-КП-28 (далі - заборгованість), шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення."

Враховуючи вище викладені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" вважає, що спір між сторонами врегульований.

В судове засідання 04.11.2019 року з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

Представник Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судове засідання не з`явився.

Сторони по справі були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши в судовому засіданні 04.11.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про відмову від апеляційної скарги (вх. №2666/19), колегія суддів дійшла висновку, що відмова від апеляційної скарги не суперечить вимогам чинного законодавства України, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 264 ГПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Згідно з положенням частини 5 статті 266 ГПК України у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, яка відмовилася від скарги, не допускається.

Згідно частини 5 статті 191 ГПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо ці дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Таких обставин судом не встановлено.

Враховуючи, що право апелянта відмовитися від поданої ним апеляційної скарги встановлено процесуальним законом, а також що відмова скаржника від апеляційної скарги не суперечить законодавству, не порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси, колегія суддів вважає, що відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" від апеляційної скарги належить прийняти, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 - закрити.

В судовому засіданні 04.11.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", заперечив, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, неодноразово заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", дослідивши відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (покупець), уклали договір купівлі-продажу природного газу №2165/14-КП-28 від 31.01.2014 року (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі - споживачам Покупця).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 6355,701 тис. куб. м (шість мільйонів триста п`ятдесят п`ять тисяч сімсот один куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.). (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору, приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу

На виконання Договору продавець з січня по грудень 2014 року передав, а покупець отримав природний газ на суму 34 297 512, 88 грн.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2014 року на суму 5 030 226,16 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2014 року на суму 4 292 781,39 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2014 року на суму 2 646 622, 18 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2014 року на суму 1 807 517, 55 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2014 року на суму 1 688 990,16 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2014 року на суму 1 197 029, 92 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2014 року на суму 287 472,60 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2014 року на суму 1 102 570, 45 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2014 року на суму 1 157 979,36 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2014 року на суму 2 255 923,41 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2014 року на суму 4 499 975,15 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2014 року на суму 8 330 424,55 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідач зобов`язався оплатити природний газ, поставлений: у січні 2014 року до 14 лютого 2014 року; у лютому 2014 року до 14 березня 2014 року; у березні 2014 року до 14 квітня 2014 року; у квітні 2014 року до 14 травня 2014 року; у травні 2014 року до 14 червня 2014 року; у червні 2014 року до 14 липня 2014 року; у липні 2014 року до 14 серпня 2014 року; у серпні 2014 року до 14 вересня 2014 року; у вересні 2014 року до 14 жовтня 2014 року; у жовтні 2014 року до 14 листопада 2014 року; у листопаді 2014 року до 14 грудня 2014 року; у грудні 2014 року до 14 січня 2015 року.

Однак, розрахунки покупцем за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1 Договору, у зв`язку чим Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення основного боргу в сумі 14 266 313, 12 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу природного газу №2165/14-КП-28 від 31.01.2014 року позивач поставив відповідачу природний газ на суму 34 297 512, 88 грн, однак останній здійснював оплату несвоєчасно та не у визначений договором строк.

У зв`язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу, позивачем нараховано пеню в сумі 4 183 847, 27 грн, три проценти річних в сумі 1 790 988, 40 грн та інфляційні втрати в сумі 14 108 215, 82 грн.

Розглянувши позовні вимоги та здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат господарський суд Рівненської області дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14 266313, 12 грн основного боргу, 3 593 149,35 грн пені, 1 703 337,89 грн 3 % річних, 13 766 901,46 грн інфляційних втрат та 499 945,56 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 590 697,92 грн. пені, 87 650,51 грн 3% річних та 341 314, 36 грн. інфляційних втрат, господарський суд Рівненської області відмовив.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 590 697, 92 грн. пені, 87 650, 51 грн., 3% річних та 341 314, 36 грн. інфляційних втрат, враховуючи наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойко (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Матеріали справи свідчать, що всупереч умовам договору, у встановлені строки відповідач не виконав свої зобов`язання, чим припустився порушення господарського зобов`язання.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII (далі - Закон від 03.11.2016 № 1730-VIII).

Відповідно до приписів ст. 1 Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем); заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 01.01.2016 року.

Згідно зі ст. 2 Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону від 03.11.2016 року №1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та тепло генеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та тепло генеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та тепло генеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Отже, вимога щодо включення до Реєстру, як передумова для застосування процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, встановлена для тепло генеруючих та теплопостачальних організацій, які не погасили до 31.12.2016 року заборгованість перед постачальником за спожитий до 01.07.2016 року природний газ.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII, врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, та передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону від 03.11.2016року № 1730-VIII є нормою прямої дії і її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Отже, єдиною умовою списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії є набрання чинності Законом.

Наведена правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 року по справі №904/10745/16, від 07.02.2018 року у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 року у справі №908/3211/16, від 15.03.2018 року у справі №904/10736/16.

Судом першої інстанції встановлено, що до набрання чинності Законом від 03.11.2016 року № 1730-VIII - 30.11.2016 року, відповідач за поставлений природний газ у січні-серпні 2014 року розрахувався в повному обсязі в сумі 18 053 210, 41 грн, та частково за вересень 2014 року в сумі 164 054, 03 грн, а всього на загальну суму 18 217 264, 44 грн. Вказане стверджується банківськими виписками, актом звіряння розрахунків (т. 1 а.с. 68-169).

Враховуючи, що заборгованість за поставлений природний газ у січні-серпні 2014 року була погашена в повному обсязі та частково погашена за вересень 2014 року, нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні втрати щодо суми боргу у відповідні періоди у розмірі 18 217 264, 44 грн підлягають списанню згідно з ч. 3 ст. 7 Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII, у зв`язку з чим нарахування позивачем спірних сум є безпідставним та необґрунтованим.

Решта суми боргу у розмірі 16 080 248, 44 грн була погашена відповідачем частково 30.11.2018 року, після набрання чинності Законом від 03.11.2016 року № 1730-VIII, в сумі 1 813 935, 32 грн, що стверджується банківською випискою, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 174).

З вище викладеного вбачається, що сума основного боргу відповідача складає 14 266 313, 12 грн.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №142 від 08.06.2017 року відповідача включено до переліку суб`єктів господарювання, які включаються до Реєстру теплопостачальних та тепло генеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії включено під №14, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", код згідно з ; основний вид діяльності (згідно ліцензії) - виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, виробництво та постачання електричної енергії за регульованими тарифами; фактичне місцезнаходження підприємства - 33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, 27; обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону - 107398 071,42; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року та не погашеної станом на 31 грудня 2016 року - 28 846 289,29.

Також ТОВ "Рівнетеплоенерго" надано повідомлення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про включення боржника (відповідача) до Реєстру теплопостачальних та тепло генеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (а. с. 189).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону від 03.11.2016 року №1730-VIII, на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 5 зазначеного Закону).

Відповідно ч. 8 ст. 5 Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII , кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Враховуючи вимоги Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII, а також те, що відповідач включений до реєстру теплопостачальних та тепло генеруючих організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно вказаного Закону, у позивача та відповідача виник обов`язок укласти відповідний договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, у строк визначений Законом.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами на виконання вимог Закону від 03.11.2016 року № 1730-VIII відповідного договору про реструктуризацію заборгованості.

Як вже зазначалося вище, сума боргу в розмірі 16 080 248, 44 грн була погашена відповідачем частково 30.11.2018 року, а саме після набрання чинності Законом від 03.11.2016 року № 1730-VIII, в сумі 1 813 935, 32 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за спожитий природний газ складає 14 266 313, 12 грн.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, З відповідач сплачує Позивачу, пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу :а кожен день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" відповідно до якого платники грошових коштів планують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, що підлягає стягненню з відповідача (т. 1 а.с. 20 - 29), колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично правильним та здійсненим у відповідності до вимог ст. 232 ГК України, а саме з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.

Враховуючи розмір основного боргу та строк його прострочення колегія суддів вважає, що розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору складає 4 183 847,27 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання -грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Колегією суддів встановлено, що обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, підтверджуються наступними доказами, а саме: завіреною копією Договору №2165/14-КП-28 та додаткових угод до нього (т. 1 а.с. 30 - 41); розрахунеом заборгованості Відповідача перед Позивачем (т. 1 а.с. 20 - 29); Завіреними копіями актів приймання-передачі природного газу (т. 1 а.с. 45 - 53); довідка по операціях за договором (т. 1 а.с. 54); банківськими виписками, тощо.

Оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок розрахунок індексу інфляції (т. 1 а.с. 20 - 29), колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично вірним та здійсненим у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97-р.

А тому, колегія суддів вважає, що сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 14 108 215,82 грн..

Щодо нарахування 3% річних, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів вважає, що розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 1 790 988,40 грн. (т. 1 а.с. 20 - 29).

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку стягненню з Відповідача на користь позивача підлягає 4 183 847,27 грн. пені, 14 108 215,82 грн. інфляційних втрат, 1 790 988,49 - З% річних.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано здійснив перерахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, у зв`язку з чим безпідставно відмовив позивачу в задоволенні позову в цій частині.

Щодо посилань Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на те, що відповідно вимог до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, 3% річних, що нараховані позивачем за Договором №2165/14-КП-28 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 року мають бути списані, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено проведення взаєморозрахунків, зокрема що, взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення:

кредиторської заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та тепло генеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів.

Як вже зазначалося вище, в матеріалах справи відсутні докази завершення процедури врегулювання заборгованості, а тому в даному випадку застосування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неможливим.

Окрім того, у Відповідача перед Позивачем існує заборгованість по основному боргу, що унеможливлює застосування норм вказаного Закону, у зв`язку з тим, що положення вище зазначеного Закону не передбачають часткового погашення боргу.

А тому, посилання Відповідача на те, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, 3% річних, що нараховані позивачем за Договором №2165/14-КП-28 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 року мають бути списані, колегія суддів вважає безпідставними.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" посилається на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року у справі 826/9665/16.

Вказаними судовими рішеннями визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.

Однак, вище зазначені судові рішенні жодним чином не співвідносяться із правовідносинами, які склалися між Позивачем та Відповідачем №2165/14-КП-28 від 31 січня 2014 року враховуючи наступне.

З постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" вбачається, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності), ціни, за якими Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, визначених Положенням, затвердженим пунктом 1 цієї постанови, переглядаються кожного півріччя (1 жовтня та 1 квітня).

У договорі №2165/14-КП-28 від 31.01.2014 року у розділі І визначений предмет, зокрема, згідно п. 1.2. Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Тобто, предметно Постанова Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" та умови Договору №2165/14-КП-28 від 31.01.2014 року не співвідносяться між собою, оскільки стосуються різних груп споживачів.

У Положенні про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженому вищезазначеною постановою, пункт 6 було викладено в такій редакції:

НАК "Нафтогаз України" з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) придбаває природний газ відповідно до абзаців першого та третього пункту 5 цього Положення за ціною, визначеною на рівні 4849 гривень за 1000 куб. метрів (без урахування податку на додану вартість), що у відповідному випадку збільшується на тариф на послуги з транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи.

В той час як продаж природного газу за Договором №2165/14-КП-28 від 31.01.2014 року відбувався в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за ціною 3 113,00 грн. за 1000 куб м. газу.

Тобто, період продажу газу за Договором відбувся у період, який передує періоду визначеному у постанові Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", у зв`язку з чим спірні правовідносини жодним чином не співвідносяться із Постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" із врахуванням постанови Кабінету Міністрів України №315 від 27 квітня 2016 року "Про внесенім змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758", а тому посилання відповідача на судові рішення у справі 826/9665/16 та наданий Відповідачем розрахунок сум перевитрат колегією суддів не приймаються до уваги.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, та не погоджується з аргументами Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях до відзиву.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п.1 част.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 скасувати в частині відмови у стягненні 590 697,92 грн. пені, 87 650,51 грн. - 3% річних та 341 314,36 грн. інфляційних втрат прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 в цій частині - скасуванню.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 234, 264, 266, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" від апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19.

2. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19.

3. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 - задоволити.

4. Рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 скасувати в частині відмови у стягненні 590 697,92 грн. пені, 87 650,51 грн. - 3% річних та 341 314,36 грн. інфляційних втрат.

5. Прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

6. Резолютивну частину рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 р. у справі №918/122/19 викласти в наступній редакції:

"Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 14 266 313,12 грн. основного боргу, 4 183 847,27 грн. пені,1 790 988,40 грн. - 3% річних та 14 108 215,82 грн. інфляційних втрат та 515 240,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 22 942,41 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Доручити господарському суду Рівненської області видати накази.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

10. Справу №918/122/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "11" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.