ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.19 Справа № 917/965/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс", 03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корпус 2, ідент. код 40637393

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", 39802, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, ідент. код 00191282

про стягнення 583779,58 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники:

від позивача: Странніков А.В., ордер КВ № 204536 від 29.12.2018,

від відповідача: Самоходський Є.О., дов.№ 4641/19 від 22.01.2019 року

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" до приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 583779,58 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач, всупереч погоджених сторонами умов відмовився від виконання зобов`язання за Договором транспортно-експедиторського обслуговування№ 1680 від 20.09.2017 року та не відшкодував експедиторові пов`язані з цим видатки (п.4.6 Договору).

06.08.2019 року на адресу господарського суду надійшов відзив (вх.№ 8203), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, зазначає, що ним належним чином виконано умови укладеного сторонами договору № 1680 від 20.09.2017 року транспортно-експедиторського обслуговування, в той час як дії позивача не відповідають п.2.2.2 даного Договору.

27.08.2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив (вх.№ 9016), в якому заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За ухвалою господарського суду від 24.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки.

За ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито провадження у справі № 917/965/19, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

Підготовче засідання у справі призначено на 27.08.2019 року.

27.08.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2019 року.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 01.10.2019 року.

01.10.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 23.10.2019 року.

В судовому засіданні 23.10.2019 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" (позивач, Експедитор) та приватним акціонерним товариством «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (відповідач, Клієнт) укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1680 від 20.09.2017 р. (надалі - Договір).

Згідно п.п. 1.1, 1.2. Договору експедитор зобов`язався за плату організувати виконання визначених Договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів у поданих експедитором вагонах.

Відповідно до заявок Клієнта, Експедитор організує виконання передбачених Договором послуг на території України, країн СНД, Балтії й далекого зарубіжжя.

Права та обов`язки сторін визначені в розділі 2 Договору.

В розділі 3 Договору сторонами погоджено ціну, порядок розрахунків і проведення звірення розрахунків за Договором.

Відповідно до п.4.1 розділу 4 Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених Договором, винна сторона несе матеріальну відповідальність перед добросовісною стороною за всі наслідки, які виникли, шляхом відшкодування добросовісній стороні збитків, спричинених невиконанням чи неналежним виконанням Договору.

У випадку відмови від раніше заявленого й погодженого перевезення (перевезення, що не відбулось) клієнт протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставляння рахунку, відшкодовує експедиторові всі видатки, пов`язані з її організацією, у тому числі видатки пов`язані з порожнім пробігом вагонів для подачі їх під навантаження на станцію зазначену клієнтом, і передислокацією цих вагонів до нового місця навантаження й сплачує експедиторові плату за користування вагоном по ставках, установлених для вагонів інвентарного парку УЗ розділом V Тарифного керівництва № 1 з дати відправлення зі станції, зазначеної клієнтом до дати прибуття вагонів до нового місця навантаження, зазначеному експедитором (п.4.6 Договору).

За неналежне виконання обов`язків, прийнятих на себе за Договором, експедитор несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.4.7 Договору).

В розділі 7 визначено термін дії Договору. Зокрема, згідно п.7.1, Договір набуває чинності з 01.10.2017 року та діє по 31.12.2017 року.

Згідно п.7.2, даний Договір може бути пролонгований за узгодженням сторін. Строк, на який продовжується дія Договору, обумовлюється сторонами в Додатковій угоді.

Додатковою угодою № 1 від 08.12.2017 року п.7.1 Договору викладено в наступній редакції: "Договір набуває чинності з 01.10.2017 року та діє по 31.12.2018 року".

Додатковою угодою № 4 від 10.12.2018 року п.7.1 Договору викладено в такій редакції:"Договір набуває чинності з 01.10.2017 року та діє по 31.12.2019 року".

Відповідно до п. 8.2. Договору усі документи за договором (додаткові угоди й Додатки до Договору, складені в письмовій формі, власноручно підписані повноважними представниками кожної із Сторін і скріплені печатками, як і будь-яка переписка Сторін, що має відношення до Договору), передані по факсимільному зв`язку, є невід`ємною частиною Договору й мають юридичну чинність до моменту підтвердження їх оригіналами, які повинні бути передані Стороною-ініціатором документа протягом 20 календарних днів з дати складання.

01.11.2018 року сторонами підписано Додаток №3 до Договору, відповідно до якого Експедитор, на підставі заявок Клієнта, організовує перевезення окатишів залізорудних у власних (орендованих) залізничних вагонах-хоперах та напіввагонах по маршрутах:

станція відправлення: Золотнишино Південної залізниці;

станція призначення: Західні прикордонні переходи, (п. 1.1. додатку № 3 до договору).

14.12.2018 року відповідачем направлена позивачу заявка №283/4648 на подачу вагонів на станцію Золотнишино Південної залізниці під навантаження ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» по маршрутам:

- на станцію Батьово (експ. МАВ) Львівської залізниці - 870 вагонів (60 000 т);

- на станцію Ужгород (експ. ЖСР/ЧД), Чоп (експ. ЧД/ЖСР/ОББ) - 142 вагона (10 000 т).

Листом №2311 від 28.12.2018 року позивачем було погоджено перевезення в об`ємі 435 вагонів / 30 000 тонн, а листом №145 від 24.01.2019 - додатково погоджено перевезення в об`ємі 145 вагонів / 10 000 тонн.

Для виконання погоджених сторонами обсягів перевезень Позивачем та Відповідачем у системі планування перевезень АС «Месплан», що визначає порядок планування перевезень вантажів на залізничному транспорті у всіх видах сполучень з використанням автоматизованої системи документообігу замовлень на перевезення вантажів та формування планів, було погоджено загальний об`єм перевезень в січні 2019 року 640 вагонів / 44 760 тон, з яких 466 вагонів / 32 580 тонн за напрямком Золотнишине Південної зал. - Батьово Львівської зал. та 174 вагонів / 12 180 тонн за напрямком Золотнишине Південної зал. - Ужгород (експ. ЖСР/ЧД), Чоп (експ. ЧД/ЖСР/ОББ).

Листом №337/4648 від 23.01.2019 року відповідач повідомив Позивача про відмову від направлених вагонів у зв`язку з відмовою отримувача від заявлених об`ємів на січень 2019 року.

З посиланням на умови п. 4.6. Договору, позивач листами №0114 від 23.01.2019, №0115 від 24.01.2019 звернувся до Відповідача з проханням надати гарантії відшкодування відповідачем витрат при передислокації вагонів на іншу станцію навантаження.

Відповідач, листами №339/4648 від 24.01.2019 року та №340/4648 від 25.01.2019 року відмовився від оплати вказаних витрат.

26.04.2019 відповідачу були направлені Акти виконаних робіт №06 від 25.04.2019 на суму 407 266,06 грн. (з додатками до акту №1 та 2), №09/19-ПК від 25.04.2019 на суму 176 513,53 грн. (з додатком №1), а також рахунки на оплату №524 від 25.04.2019 на суму 407 266,06 грн. та №525 від 25.04.2019 року на суму 176 513,52 грн., що підтверджується описом та накладною ТОВ «Експрес- мейл».

07.05.2019 року позивач отримав відмову за вих. №4648/6184 від підписання Актів виконаних робіт №06 від 25.04.2019, №09/19-ПК від 25.04.2019 та оплати рахунків №524 від 25.04.2019, №525 від 25.04.2019, у якій Відповідач посилається на лист №4648/1832 від 07.02.2019 року, де повідомляється про те, що погоджені об`єми на січень 2019 року в розмірі 30 000 т виконані в повному обсязі.

Вважаючи відмову від підписання актів виконаних робіт та від сплати рахунків необгрунтованою, враховуючи умови Договору та вищевказані обставини позивачем заявлено до стягнення 583 779,59 гривень, що на думку позивача є заборгованістю відповідача за Актами виконаних робіт №06 від 25.04.2019 на суму 407 266,06 грн. та №09/19-ПК від 25.04.2019 на суму 176 513,53 грн., від оплати яких відповідач відмовляється.

З наведених підстав, товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 583779,59 грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі Договору №1680 транспортно-експедиторського обслуговування від 20.09.2017 року та Додаткових угод до нього.

На виконання п.2.1.1 Договору відповідач 14.12.2018 року направив позивачу заявку № 283/4648 на організацію перевезень вантажів за напрямками:

- Станція Батьово (експ) - 870 вагонів (60000 т)

- Станція Ужгород (експ) -142 вагона (10000 т)

28.12.2018 року позивач листом № 2311 частково підтвердив виконання заявки в обсягах 435 вагонів (30000 т).

Факт часткового підтвердження заявки в кількості 435 вагонів (30000 т) позивачем не заперечується.

Після підтвердження вищезазначеного об"єму, визначеного експедитором, Клієнт в повному обсязі забезпечив відвантаження погодженої кількості вантажу в вагони, подані для перевезення експедитором.

23.01.2019 року відповідач надіслав позивачу лист (вих.№ 337/4648), в якому просив позивача не подавати вагони-хопери на ПАТ "Полтавський ГЗК" до отримання письмових інструкцій зі сторони клієнта, в зв"язку з відмовою отримувача від заявлених об"ємів на січень.

У відповіді (вих.№ 0114 від 23.01.2019 року) на даний лист позивач повідомив, що ТОВ "Рейл Лоджистікс" здійснював подачу порожніх вагонів під погрузку окатишів на основі заявки ПАТ "Полтавський ГЗК" № 283/4648 від 14.12.2018 року. Крім цього, в листі позивач зазначив, що станом на 23.12.2019 року по станції Золотнишино Південної залізниці знаходиться 15ок, на підході (по станції Кременчук Південної залізниці) - 65 ок.

В зв"язу з відмовою ПАТ "Полтавський ГЗК" від направлених вагонів, позивач просив письмово гарантувати відшкодування витрат відповідачем при передислокації даного парку на іншу станцію погрузки.

На лист позивача № 0114 від 23.01.2019 року відповідач направив відповідь (№ 339/4648 від 24.01.2019 року), де повідомив адресата, що не може гарантувати останньому відшкодування витрат на передислокацію 76 вагонів-хоперів, які були подані наднормативної кількості, оскільки підтверджений позивачем об"єм вантажу для виконання на січень 2019 року згідно листа № 2311 від 28.12.2018 року складає 30000т.

Актом виконаних робіт (наданих послуг) № 01 від 31.01.2019 року сторони підтвердили, що на підставі Договору транспортно-експедиторського обслуговування № 1680 від 20.09.2017 року експедитор надав за звітний період (згідно додатків до даного Акта), на підставі заявки клієнта комплексні послуги по організації перевезень вантажів.

24.01.2019 року позивач листом № 145 погодив додатковий об"єм перевезення вантажу в кількості 10000 тонн. Однак, в матеріалах справи не міститься доказів того, що відповідач, як клієнт звертався до позивача, як експедитора з будь-якими новими або додатковими заявками на перевезення вантажів в січні 2019 року, наявність яких є обов"язковою згідно п.2.2.2 Договору.

В обгрунтування своєї позиції про те, що між сторонами погоджено обсяги перевезень позивач посилається на систему планування АС "Месплан".

Зазначені твердження позивача суд вважає безпідставними, оскільки такий порядок подачі та погодження заявок клієнта для подачі експедитором вагонів укладеним сторонами Договором не передбачено.

Крім того, відповідно до п.2.2 Правил планування перевезень вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 21.11.2000 року № 644 планування перевезень вантажів через систему "Месплан" відбувається між відправником та залізницею.

Позивач зазначає, що в зв"язку з відмовою відповідача від раніше заявленого й погодженого перевезення, відповідно до п.4.6 Договору останній повинен відшкодувати йому всі видатки, пов"язані з організацією перевезення, у тому числі видатки пов`язані з порожнім пробігом вагонів для подачі їх під навантаження на станцію зазначену клієнтом, і передислокацією цих вагонів до нового місця навантаження й сплачує експедиторові плату за користування вагоном по ставках, установлених для вагонів інвентарного парку УЗ розділом V Тарифного керівництва № 1 з дати відправлення зі станції, зазначеної клієнтом до дати прибуття вагонів до нового місця навантаження, зазначеному експедитором.

Проте, позивач не довів факту, що на момент отримання відмови від відповідача, ним уже були відправлені вагони під погрузку.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять належного обгрунтування протиправної поведінки відповідача, на які посилається позивач в позовній заяві, що мала наслідком заподіяння збитків позивачу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.11.2019 року

Суддя Іванко Л.А.