СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. Справа № 905/755/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Пелипенко Н.М., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача - Вдовиченко О.І. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія», м. Бахмут, вх. № 3130 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2019 р. у справі № 905/755/19 (суддя Величко Н.В., повний текст складено та підписано 16.09.2019 р.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія», м. Бахмут

про стягнення 226 636,77 грн.

ВСТАНОВИЛА:

22.04.2019 р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося з позовом до господарського суду Донецької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія» (далі ТОВ «Квант Енергія», відповідач) основного боргу в сумі 87 259,46 грн., пені в сумі 61 028,96 грн., 3 % річних в сумі 16 684,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 61 663,66 грн. за несвоєчасну оплату за переданий газ та невиконання зобов`язання у визначений договором постачання природного газу № 4789/1617-БО-6 від 30.09.2016 р. строк.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.09.2019 р. позовні вимоги задоволено частково, припинено за відсутністю предмету спору провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі в сумі 43 474,24 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за отриманий природний газ в сумі 32 916,66 грн., пеню в сумі 61 028,96 грн., 3 % річних в сумі 16 864,69 грн., інфляційні втрати в сумі 61 663,66 грн. та судовий збір в сумі 3 194,21 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог, в частині припинення провадження у справі сплатою відповідачем частини основного боргу після порушення провадження у справі, а в частині відмови неврахуванням позивачем при здійсненні розрахунку позовних вимог двох платежів відповідача від 18.03.2019 р. на суму 5 434,28 грн. та від 21.03.2019 р. на суму 5 434,28 грн., здійснених до звернення з позовом до суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Квант Енергія» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що 09.09.2019 р. платіжним дорученням № 162 від 09.09.2019 р. сплатив суму боргу у розмірі 89 199,03 грн., тобто погасив всю суму заборгованості.

Посилаючись на Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затвердженого постановою КМУ № 758 від 01.10.2015 р., відповідач вважає, що графіком погашення заборгованості за спожитий природний газ погоджено строк оплати та суму заборгованості за спожитий газ по спірному договору починаючи з березня 2018 року по грудень 2020 року, тому оплата боргу по графіку є належним виконанням зобов`язань за договором.

На думку відповідача, задоволення позовних вимог призведе до подвійної оплати ним вартості отриманого природного газу, оскільки відповідач здійснює розрахунки з постачальником за спожитий природний газ відповідно до обсягів його фактичного споживання.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та ТОВ «Квант Енергія», як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 4789/1617-БО-6 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 1 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. (включно) природний газ обсягом до 230,1 тис.куб.м., у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень 2016 року 31,4; листопад 2016 року 34,5; грудень 2016 року 45,7; січень 2017 року 48,9; лютий 2017 року 44,1; березень 2017 року 25,5.

Умовами п. 3.1 договору сторонами погоджено, що постачальник передає споживачеві у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України) у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.4 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 5.1 договору, ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

У пункті 5.2 договору сторони визначили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 5916,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 7099,20 грн.

За приписами п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Відповідно до п. 6.2 договору, при невиконанні споживачем вимог, передбачених у п.6.1 цього договору, постачальник має право обмежити або припинити постачання газу споживачу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору або розірвати договір в односторонньому порядку.

Згідно з п.6.3 договору, платежі за договором здійснюються на поточний рахунок постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію.

В будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору.

В платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата.

За наявності заборгованості у споживача за цим договором, постачальник зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Згідно з п.8.2 договору, у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (позовна давність), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 24.10.2016 сторони змінили умови пункту 5.2 договору та визначили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 1 листопада 2016 року становить 6819,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) 1363,80 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8182,80 грн.

Додатковою угодою № 2 від 27.10.2016 сторони внесли зміни до договору постачання природного газу та, серед іншого, виклали розділ 6 Порядок та умови проведення розрахунків в новій редакції, зокрема:

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсотковї поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

Сторони погодили, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України Про теплопостачання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України Про теплопостачання в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника (п.6.2 договору).

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погодили, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості (п.6.3 договору).

Цією додатковою угодою сторони також змінили умови пункту 8.2 розділу 8 Відповідальність сторін договору та виклали його в наступній редакції: У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Дана додаткова угода поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 1 жовтня 2016 року (п.17 додаткової угоди № 2).

Додатковою угодою № 3 від 22.11.2016 сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору та визначили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 1 грудня 2016 року становить 7148,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) 1429,60 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8577,60 грн.

Додатковою угодою № 4 від 30.12.2016 сторони внесли зміни до п.5.2 договору та визначили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%). До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 5930,40 грн.

Додатковою угодою № 6 від 31.03.2017 сторони внесли зміни до договору постачання природного газу № 4789/1617 від 30.09.2016, у тому числі до пунктів 5.1, 5.2, 8.2, 12.1 договору .

Згідно з цими змінами, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 № 187. Станом на 01 квітня 2017 року ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків і зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6 (п.5.1 договору).

Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 1 квітня 2017 року становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (20%). До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 9488,64 грн. (п.5.2 договору).

Замінено в пункті 8.2 розділу 8 Відповідальність сторін договору слова: 21% річних на 16,4% річних.

Пункт 12.1 договору викладено в наступній редакції: Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Дана додаткова угода діє з 01 квітня 2017 року.

Договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені їх печатками.

На виконання умов договору сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2016 р. за зобов`язаннями жовтня 2016 року на суму 146 250,62 грн. (20,601 тис. куб. м);

- б/н від 30.11.2016 за зобов`язаннями листопада 2016 року на суму 322 999,67 грн. (39,473 тис. куб. м);

- б/н від 31.12.2016 р. за зобов`язаннями грудня 2016 року на суму 390 268,88 грн. (49,656 тис. куб. м.);

- б/н від 31.01.2017 р. за зобов`язаннями січня 2017 року на суму 296 276,86 грн. (49,959 тис. куб. м.);

- б/н від 28.02.2017 р. за зобов`язаннями лютого 2017 року на суму 272 495,95 грн. (45,949 тис. куб. м.);

- б/н від 30.04.2017 р. за зобов`язаннями квітня 2017 року на суму 137 025,46 грн. (14,441 тис. куб. м.);

- б/н від 31.05.2017 р. за зобов`язаннями травня 2017 року на суму 32 318,30 грн. (3,406 тис. куб. м.);

- б/н від 30.06.2017 р. за зобов`язаннями червня 2017 року на суму 21 083,76 грн. (2,222 тис. куб. м.);

- б/н від 30.09.2017 р. за зобов`язаннями вересня 2017 року на суму 36 550,24 грн. (3,852 тис. куб. м.).

З розрахунку позовних вимог вбачається, що за зобов`язаннями березня 2017 року вартість спожитого об`єму природного газу склала 202 208,84 грн., яка була оплачена відповідачем 21.12.2017 р. та 27.12.2017 р., тобто з простроченням.

Матеріали справи не містять відповідного акту приймання-передачі природного газу за березень 2017 року на суму 202 208,84 грн., проте відповідач визнає здійснення позивачем поставки природного газу за зобов`язаннями березня 2017 року саме на таку суму.

Відповідно до відомостей довідки про операції по підприємству ТОВ Квант Енергія за договором № 4789/1617-БО-6 за період з 01.10.2016 по 10.07.2018, відповідач здійснював оплату природного газу за зобов`язаннями жовтня 2016 року, грудня 2016 року, січня 2017 року частково травня 2017 року з порушенням встановлених договором строків, що відповідачем не заперечується та в апеляційному порядку не спростовується зазначений факт.

Крім того, в обґрунтування позову позивач стверджує, що оплату природного газу за зобов`язаннями частково травня 2017 року, червня 2017 року та вересня 2017 року відповідачем не було здійснено.

Посилаючись на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, не в повному обсязі та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1 договору, позивач звернувся з позовом до господарського суду Донецької області про стягнення з відповідача заборгованості за травень 2017 року в сумі 29 625,46 грн., червень 2017 року в сумі 21 083,76 грн. та вересень 2017 року в сумі 36 550,24 грн. (всього на загальну суму 87 259,46 грн.), пені в сумі 61 028,96 грн. за загальний період з 26.11.2016 р. по 25.04.2018 р., 3 % річних в сумі 16 684,69 грн. за загальний період з 26.11.2016 р. по 18.03.2019 р. та інфляційних втрат в сумі 61 663,66 грн. за загальний період лютий 2017 року лютий 2019 року (включно).

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем при розрахунку суми основного боргу безпідставно не було враховано платежів відповідача від 18.03.2019 на суму 5 434,28 грн. та від 21.03.2019 на суму 5 434,28 грн., та розцінено зазначені платежі як оплату відповідача за зобов`язаннями травня 2017 року за договором № 4789/1617-БО-6 від 30.09.2016.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення до суду з даним позовом складала 76 390,90 грн. (у тому числі за зобов`язаннями травня 2017 року 18 756,90 грн., червня 2017 року 21 083,76 грн. та вересня 2017 року на суму 36 550,24 грн.), у зв`язку з чим місцевим господарським судом на законних підставах відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 10 868,56 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідачем сплачено позивачу 43 474,24 грн. згідно з графіком погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором № 4789/1617-БО-6 від 30.09.2016 (у т.ч. 13.05.2019 10 868,56 грн., 14.06.2019 16 302,84 грн., а також платіжним дорученням № 162 від 09.09.2019 16 302,84 грн.), внаслідок чого господарським судом Донецької області обгрунтовано припинено провадження у справі за відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, з покладенням на відповідача судових витрат в цій частині.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності та обгрунтованості позовних вимог в частині заявлення до стягнення основного боргу в сумі 32 916,66 грн., відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач платіжним дорученням № 162 від 09.09.2019 р. на суму 89 199,03 грн. (а.с. 154) погасив суму боргу у розмірі 89 199,03 грн. до уваги не приймаються, оскільки в графі «призначення платежу» зазначено: «зг.граф. пог. заборг. за спож. прир. газ дог. № 4789/1617-БО-6 від 30.09.16р. 16302,84 гр; дог.3314/1718-БО-6 від 06.10.17 75 896,19 гр. в т.ч. ПДВ 20 % - 14 866,51». Тобто, даним платіжним дорученням відповідачем здійснено оплату за двома договорами, що було враховано місцевим господарським судом при вирішенні спору по суті.

Посилаючись на прострочення оплати спожитого природного газу відповідачем та порушення ним умов договору, позивач розрахував 3 % річних в сумі 16 684,69 грн. за загальний період з 26.11.2016 р. по 18.03.2019 р. та інфляційні втрати в сумі 61 663,66 грн. за загальний період лютий 2017 року лютий 2019 року (включно).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині є доведеними та обґрунтованими, тому задоволені судом першої інстанції на законних підставах.

До того ж, позивачем на підставі умов п. 8.2 договору (в редакції додаткових угод № 2 від 27.10.2016 р. та № 6 від 31.03.2017 р.) заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 61 028,96 грн. за загальний період з 26.11.2016 р. по 25.04.2018 р.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З огляду на вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

За приписами ст. 3 даного Закону, закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, яке відбулося 06.02.2015 р. у газеті «Голос України». Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення АТО встановлено з 07.02.2015 р.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Постановою КМУ № 226 від 06.03.2019 р. змінено тип публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в АТ «НАК «Нафтогаз України», а також викладено Статут позивача в новій редакції.

Згідно з пунктом 5 Статуту АТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою КМУ від 14.12.2016 р. № 1044 (в редакції постанови КМУ від 06.03.2019 р. № 226), метою діяльності компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.

Відповідно до п. 6 Статуту АТ «НАК «Нафтогаз України» (в редакції постанови КМУ від 06.03.2019 р. № 226) метою діяльності компанії, в тому числі, є постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Отже, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з окремих видів енергетичних ресурсів або інших ресурсів за приписами ст. 714 ЦК України.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 67-70), одним із основних видів діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

При цьому, у спірний період відповідач здійснював свою діяльність у м. Бахмут (до перейменування м. Артемівськ) Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг та здійснював у заявлений до стягнення період свою господарську діяльність у м. Бахмут Донецької області.

Встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, судова колегія дійшла висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону.

Крім того, наведені положення Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 18.01.2019 р. у справі № 913/66/18, в якій досліджувалося питання чи є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» енергопостачальною компанією, а природний газ одним із видів енергетичних ресурсів в контексті застосування зазначеного мораторію на нарахування пені у тотожних правовідносинах.

Отже, судом першої інстанції не враховано поширення на спірні правовідносини щодо стягнення пені дії мораторію, встановленого ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", що унеможливлює задоволення позову в цій частині, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені в сумі 61 028,96 грн. за загальний період з 26.11.2016 р. по 25.04.2018 р. не підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затвердженого постановою КМУ № 758 від 01.10.2015 р., та доводів апеляційної скарги про те, що даним графіком погоджено строк оплати та суму заборгованості за спожитий газ по спірному договору починаючи з березня 2018 року по грудень 2020 року, тому оплата боргу по графіку є належним виконанням зобов`язань за договором, а у випадку задоволення позову це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї самої заборгованості, враховується наступне.

Відповідно до п. 17 зазначеного Положення, яке було чинним на момент укладення графіку, обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення (обов`язок НАК Нафтогаз України постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії), покладається на НАК Нафтогаз України на період до 1 квітня 2017 р., в тому числі, за такої умови: надання НАК Нафтогаз України та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК Нафтогаз України), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК Нафтогаз України, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що наявність графіку, на який посилається відповідач, не змінює умови та порядок розрахунку за договором, констатувавши, що аналогічний припис міститься і у постанові КМУ № 867 від 19.10.2018 р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», яка є чинною на теперішній час.

З аналізу наведених приписів Положень вбачається, що укладення такого графіку є одним із заходів, спрямованих на постачання природного газу у майбутні періоди з огляду на специфіку господарської діяльності підприємства відповідача.

Натомість, місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів участі відповідача як теплопостачальної організації у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ, визначений Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VI від 03.10.2016 в частині реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

Даний закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 1730-VIII, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1730-VIII, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 3 Закону № 1730-VIII).

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1730-VIII, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Тобто, на підставі цього Закону підлягає реструктуризації заборгованість за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року, а позивачем заявлено до стягнення заборгованість за пізніший період часу, тому дана норма не могла бути застосована до спірних правовідносин, внаслідок чого відповідач не міг надати до матеріалів справи такі докази.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 61 028,96 грн. та судового збору в сумі 873,12 грн. з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог та, відповідно, частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір за позовом та апеляційною скаргою покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія» на рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2019 р. у справі № 905/755/19 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2019 р. у справі № 905/755/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пені в сумі 61 028,96 грн. та судового збору в сумі 873,12 грн. скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2019 р. у справі № 905/755/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія» (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, буд. 78 А, ) судові витрати за апеляційною скаргою в сумі 1 373,15 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 07.11.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.В. Стойка