СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа № 905/1617/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В. , суддя Сіверін В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бетон Сервіс, м. Київ (вх. № 2978 Д/1)

на ухвалу господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. (суддя Огороднік Д.М.)

у справі № 905/1617/19

за матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Бетон Сервіс, м. Київ

до Акціонерного товариства К. Енерго, м. Курахове Донецької області

про видачу судового наказу в порядку наказного провадження,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс", м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства "К. Енерго", м. Курахове Донецької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" заборгованості в розмірі 25 558,32 грн.

Заява мотивована тим, що заявлена сума є передоплатою за теплову енергію за Договором на постачання теплової енергії у вигляді пари №5540496 від 01.09.2003р. (додатковою угодою від 2013р. до договору номер договору змінено з №540496 на №5540496).

Заявник посилався на те, що з 01.05.2018 АТ "К.Енерго" позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки за договором №5540496 від 01.09.2003, зазначаючи, що 31.07.2019 представниками заявника та боржника складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію за договором №5540496 від 01.09.2003, відповідно до якого, сума передплати ТОВ «Бетон Сервіс» за теплову енергію становить 25 558,32грн. Листи-претензії №244 від 06.12.2018 та №100 від 14.06.2018 з вимогою про повернення коштів у розмірі 25 558,32грн. за договором, що надсилалися заявником, залишені боржником без задоволення. Враховуючи приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, заявник вважає, що передоплата у сумі 25 558,32грн. підлягає поверненню.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19 у задоволенні заяви (вх. № 17578/19 від 03.09.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 25 558,32 грн. відмовлено.

Судом зауважено на невідповідності заяви вимогам п.4 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України. При винесенні ухвали господарський суд виходив з приписів п.п.1,8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України та посилався на те, що із поданої заяви не вбачається виникнення у боржника заборгованості перед заявником у розмірі 25 558,32 грн. Судом вказано, що акт звірки взаєморозрахунків не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, та сам по собі не породжує будь-яких прав та обов`язків сторін, у той час як зобов`язання сторін підтверджуються первинними документами (договором, актом прийому-передачі, накладними рахунками, виписками з рахунків тощо).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить ухвалу господарського суду Донецької області від 12.09.2019 року у справі №905/1617/19 скасувати, справу № 905/1617/19 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Наголошує на невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенні норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Наголошує, що акт звіряння розрахунків за теплову енергію б/н від 31.07.2019р. складено, підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про визнання боржником суми передоплати в розмірі 25 558, 32грн.

Посилається на те, що ТОВ "Бетон Сервіс" на виконання умов договору, з метою отримання теплової енергії перераховано на рахунок боржника передплату, що підтверджується банківськими виписками за 26.02.2018р. та за 27.03.2018р., які були надані в додатках до заяви про видачу судового наказу. Вважає, що вказані копії банківських виписок свідчать про перерахування грошових коштів боржнику і є належним доказом у справі. Доказів повернення боржником вказаних коштів апелянту не надано.

Крім того, посилаючись на розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017р. та рішення Київської міської ради від 24.04.2018р. №517/4581 зазначає, що з 30.04.2018р. АТ «К.Енерго» позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва і у останнього відсутня можливість в подальшому надавати зазначені послуги, отже починаючи з 01.05.2018р. теплова енергія апелянту боржником не постачалася, у зв`язку з чим, враховуючи відсутність можливості в подальшому виконувати покладені на АТ «К.Енерго» обов`язки згідно договору №5540496 від 01.09.2003 щодо постачання теплової енергії апелянту, передоплата у розмірі 25 558,32 грн. є саме грошовим зобов`язанням та підлягає поверненню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2019 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Россолов В.В., Сіверін В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" на ухвалу господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19; встановлено строк для подання Акціонерним товариством К.Енерго відзиву на апеляційну скаргу; витребувано від ТОВ "Бетон Сервіс" оригінал заяви № 149 від 30.08.2019 р. про видачу судового наказу з додатками; ухвалено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Сервіс" на ухвалу господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19 розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Станом на 06.11.2019р. від ТОВ "Бетон Сервіс" оригінал заяви № 149 від 30.08.2019 р. про видачу судового наказу з додатками на адресу суду не надходив.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

У відповідності до статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу в межах наведених в ній вимог та доводів, перевіривши юридичну оцінку обставин та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Частинами 1, 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом ч.ч. 1,2,3 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви (ст.149 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником (ч.1). У заяві повинно бути зазначено (ч.2):

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються (ч.3):

1)документ, що підтверджує сплату судового збору;

2)документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Водночас статтею 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено підстави для відмови у видачі судового наказу. Зокрема, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Обґрунтовуючи подану заяву про видачу судового наказу, заявник посилався на укладений з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», (енергопостачальна організація) договір на постачання теплової енергії у вигляді пари №540496, відповідно до п.1.1. якого предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у вигляді пари, на умовах, передбачених цим договором. Додатковою угодою від 2013р. до договору змінено його номер з 540496 на 5540496.

Наголошував, що з метою отримання теплової енергії ТОВ Бетон Сервіс перераховано на рахунок боржника передплату, в підтвердження чого заявником надано копії банківських виписок за 26.02.2018р. та за 27.03.2018р. Зазначав, що АТ «К.Енерго» з 30.04.2018р. позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва, у останнього була відсутня можливість в подальшому надавати вказані послуги за договором, отже починаючи з 01.05.2018р. теплова енергія апелянту боржником не постачалася. Акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2019 за договором №5540496 від 01.09.2003, на переконання заявника, підтверджує суму заявлених вимог з передплати ТОВ «Бетон Сервіс» за теплову енергію у розмірі 25 558,32грн.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору; заявником мають бути обґрунтовані свої вимоги та додані документи (акти, рахунки, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків. Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Разом з тим, акт звірки взаєморозрахунків не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, сам по собі акт не породжує будь-яких прав та обов`язків сторін.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, в якості боржника заявником визначено Акціонерне товариство «К.Енерго», м. Курахове Донецької області.

Проте, колегія суддів зазначає та матеріалами, доданими до заяви підтверджується, що договір від 01.09.2003 №540496 укладено між ТОВ «Бетон Сервіс» та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», м. Київ, додаткова угода від 2013р. до договору від 01.09.2003 №540496 укладена між ТОВ «Бетон Сервіс» та ПАТ «Київенерго», м. Київ, передплату 26.02.2018р. та 27.03.2018р. перераховано на рахунок ПАТ «Київенерго», листи-претензії №244 від 06.12.2018 та №100 від 14.06.2018 з вимогою про повернення коштів у розмірі 25 558,32грн. адресовані ПАТ «Київенерго», акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2019 підписано між ТОВ «Бетон Сервіс» та ПАТ «Київенерго».

Зі змісту договору №5540496 від 01.09.2003 та додаткової угоди від 2013р. до договору від 01.09.2003 №540496 вбачається, що саме ПАТ «Київенерго» має перед заявником зобов`язання з постачання теплової енергії.

Проте, судова колегія зауважує, що процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення судом обставин щодо правонаступництва юридичної особи.

Крім того, зміст розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017р. та рішення Київської міської ради від 24.04.2018р. №517/4581, на які посилається апелянт та які оприлюднено на офіційному сайті Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації, не підтверджують доводів Товариства з обмеженою відповідальністю Бетон Сервіс про те, що з 30.04.2018р. АТ "К.Енерго" було позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м.Києва і у останнього була відсутня можливість в подальшому надавати зазначені послуги за договором №5540496 від 01.09.2003р.

Відповідно до п. 1, п.8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Подана заява та додані до неї документи не свідчать про виникнення у ТОВ «Бетон-Сервіс» права грошової вимоги до Акціонерного товариства «К.Енерго», м.Курахове Донецької області у сумі 25 558,32 грн., що відповідно до ст.152 Господарського процесуального кодексу України, зумовлює правомірність висновку суду про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Бетон Сервіс щодо видачі судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства К.Енерго заборгованості в сумі 25 558,32грн., із зазначенням, що така відмова не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія апеляційного господарського суду зауважує, що визначаючись із подальшими заходами для захисту своїх прав, заявнику варто звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Враховуючи наведене, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд ухвали господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19 покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бетон Сервіс на ухвалу господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 12.09.2019 р. у справі №905/1617/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.І. Сіверін