ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" жовтня 2019 р. Справа № 924/638/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", Волочиський район, с. Попівці

до Закупненської селищної ради Хмельницької області, Чемеровецький район, смт. Закупне

за участю прокуратури Хмельницької області

про визнання недійсним договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне від 12.04.2018р., укладеного між Закупненською селищною радою Хмельницької області та ПП "Аграрна компанія 2004"

Представники сторін:

від позивача: Федонюк Г.С. згідно ордеру ХМ №043951 від 05.09.2019р.

від відповідача: Боб В.С. - голова;

від прокуратури: Грамчук Т.А. - згідно службового посвідчення від 20.02.2015р.

Рішення виноситься 23.10.2019р., оскільки в судовому засіданні 03.10.2019р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 24.06.2019р. вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.08.2019р.

В судовому засіданні 06.08.2019р. судом допущено прокурора до участі у справі за його заявою.

У судовому засіданні 15.08.2019р. судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 16.09.2019р. вирішено закрити підготовче провадження по справі №924/638/19 та призначити справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 03.10.2019р.

Суть спору: позивач просить суд визнати недійсним договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне від 12.04.2018р., укладеного між Закупненською селищною радою Хмельницької області та ПП "Аграрна компанія 2004".

В обґрунтування позову посилається на те, що п. 2.1 договору, за яким замовник зобов`язується перерахувати грошові кошти в сумі, визначеній розділом І цього Договору, єдиним платежем до 31 серпня 2018 року - 4942993,14 грн., є таким, що суперечить чинному законодавству. При цьому, посилається на п. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", за яким кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Також посилається на п. 4.5. Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне, затвердженого рішенням двадцятої сесії Закупненської селищної ради від 12.09.2017р. № 3, визначено, що пайова участь вноситься у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок, зазначений у договорі про пайову участь, та сплачується у повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Позивач приходить до висновку, що Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне визначено, що у випадку, якщо договором передбачена сплата коштів пайової участі єдиним платежем, то даний платіж сплачується до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а не до конкретно визначеної в договорі дати. Тобто, п. 2.1 Договору, який передбачає сплату 4942993,14 грн., єдиним платежем до 31 серпня 2018 року суперечить Закону та Порядку. Оскільки, як зазначалося вище, п. 2.1 Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне, який передбачає сплату 4942993,14 грн. єдиним платежем до 31 серпня 2018 року, що суперечить Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне, а даний пункт договору є істотною умовою договору, то є підстави для визнання в цілому недійсним Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне від 12.04.2018 року, укладеного між Закупненською селищною радою Хмельницької області та ПП "Аграрною компанією 2004".

У відзиві на позов від 31.07.2019р. відповідач зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі. При цьому посилався на те, що при укладенні Договору дотримано вимог ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки пунктами 2.1 та 2.2 Договору чітко визначено як розмір пайової участі, так і строк її сплати. Крім цього, відповідальність сторін передбачена пунктом 4.2 Договору, згідно якого у випадку несвоєчасної сплати внеску, передбаченого розділом 1 цього Договору Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за частину несвоєчасно сплачених за договором коштів, що діє на дату настання платежу (можуть передбачатися інші штрафні санкції).

На думку відповідача твердження позивача щодо невідповідності умов Договору вимогам Закону є невірним трактуванням положень п. 4.5 Порядку, ч. 9 ст. 40 Закону, оскільки зі змісту вказаної норми вбачається, що пайова участь сплачується в обов`язковому порядку до введення об`єкта в експлуатацію, тобто не може бути сплачена пізніше вказаної дати. Разом з тим, строк або графік сплати пайової участі є істотною умовою договору. В укладеному із ПП "Аграрна компанія 2004" Договорі чітко зазначений розмір і строк сплати пайової участі, тобто всі істотні умови Договору дотримано, узгоджено із Замовником - ПП "Аграрна компанія 2004" та в добровільному порядку підписано сторонами Договору.

Відповідач у відзиві зауважив, що з укладений 12.04.2018р. договір повністю відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та "Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне", затвердженого рішенням сесії Закупненської селищної ради №3 від 12.09.2017р. Окрім цього, в даному випадку відсутні підстави вбачати суперечність договору інтересам держави і суспільства, оскільки укладення договору спрямовано на виконання вимог Закону та надходження до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту - смт. Закупне Чемеровецького району Хмельницької області. В свою чергу, дії позивача - ПП "Аграрна компанія 2004" спрямовані на порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування - Закупненської селищної ради та свідчать про наміри ухилися від виконання взятих на себе господарських зобов`язань. Так, не зважаючи на настання 31.08.2018р. граничного строку виконання зобов`язань за договором щодо сплати пайової участь, до цього часу приватним підприємством "Аграрна компанія 2004" відповідні кошти не перераховано. Безпідставним є також посилання позивача на застосування наслідків визнання господарського зобов`язання недійсним, передбачених ст. 208 ГК України.

Позивач у поданій відповіді на відзив від 15.08.2019р. зазначив, що із висновком відповідача про те, що договір відповідає вимогам Закону та що у договорі чітко визначено розмір і строк сплати пайової участі, не можна погодитись, оскільки відповідач занадто вільно трактує положення закону та власного Положення, чим підводить до висновку про відсутність в законі, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, правової визначеності, яка є одним з фундаментальних аспектів верховенства права. Тому, прийняття судом доводів відповідача, викладених у запереченні на позов неминуче зведе суть справи до питання правової визначеності норм закону. Правова визначеність є елементом верховенства права та є істотно важливою для питання довіри до судової системи. Разом з тим, позивачем у позовній заяві чітко та послідовно викладено аргументи щодо наявних згідно закону підстав недійсності спірного договору. А тому, вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У додаткових поясненнях від 03.10.2019р. позивач зазначив, що Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає істотною умовою "строк (графік) сплати пайової участі", а селищна рада всупереч Закону прописала в Положенні, що істотною умовою є "терміни (графік) оплати пайової участі". Частина 1 статті 251 ЦК України визначає, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Частина 2 статті 251 ЦК України визначає, що терміном є момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, під час укладення договору Закупненська селищна рада порушила принцип свободи договору передбачений статтею 627 ЦК України, де вказано, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вважає, що договір повинен був укладатись з урахуванням вимог ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", тобто сторони мали зазначити сплату коштів в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем, або частинами за графіком. Натомість, селищна рада всупереч Закону прописала в своєму Порядку істотною умовою "термін" і тому визначила конкретну дату сплати 31.08.2018р., яка є необґрунтованою так як об`єкт на даний час не зданий в експлуатацію. Згідно висновку зробленого Верховним судом у Постанові від 02.05.2018р. №910/14411/16 умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Отже, у зв`язку з тим, що оспорюваний п. 2.1 Договору є істотною умовою, яка суперечить положенням ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", тому є всі підстави для визнання в цілому недійсним Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне від 12.04.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

12.04.2018р. між відповідачем - Закупненською селищною радою Чемеровецького району Хмельницької області (далі - селищна рада), в особі Закупненського селищного голови Боба Валентина Сергійовича, що діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з однієї сторони та позивачем - Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004", в особі директора Лабазкжа Петра Петровича, що діє на підставі Статуту (далі - Замовник), з другої сторони укладено договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транпортної та соціальної інфраструктури селища Закупне.

У п. 1 договору сторони передбачили, що відповідно до цього договору замовник в зв`язку із будівництвом комплексу для приймання, очищення, сушіння зберігання та відвантаження зерна за адресою вул. Станційна, 6, смт. Закупне, Чемеровецький район Хмельницької АДРЕСА_1 , зобов`язується взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне та перерахувати до перерахувати до місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 4942993,14 грн. (чотири мільйони дев`ятсот сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривень 14 копійок), (рахунок № НОМЕР_1 , , МФО 815013, код платежу 24170000, банк одержувача ГУДКСУ у Хмельницькій області) (далі ...... Спеціальний рахунок), як пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне у розмірі, що дорівнює 3,0 % відсотків від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, яка визначена проектною документацією, та затверджена в установленому законодавством порядку. Розмір внеску та порядок його оплати визначаються відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішенням двадцятої сесії Закупненської селищної ради від 12.09.2017 року №3 "Про затвердження Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне, затвердження типового договору про пайову участь та визнання таким, що втратило чинність рішення сесії Закупненської селищної ради".

Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобов`язується перерахувати грошові кошти в сумі, визначеній розділом І цього договору єдиним платежем до "31" серпня 2018 р. - 4942993,14 грн. (чотири мільйони дев`ятсот сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривень 14 копійок).

Згідно з п. 5.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного ними виконання своїх зобов`язань за цим договором.

За п. 6.1 договору зміни до цього договору вносяться в установленому законодавством порядку за взаємною згодою сторін, шляхом укладання відповідних угод, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 6.2 договору одностороння зміна умов або одностороння відмова від цього договору неприпустима.

Згідно з п. 6.3 договору у випадку виникнення спору між Закупиненською селищною радою і Замовником, що стосується виконання зобов`язань згідно з умовами цього договору, сторони вживають заходи до їх врегулювання шляхом переговорів або у судовому порядку.

Договір підписано сторонами, скріплено відтисками їх печаток.

У матеріали справи надано Додаток 1 до рішення 20 сесії селищної ради від 12.09.2017р. №3 "Порядок участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне".

За п. 1.8 Порядку, про обов`язок замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне обов`язково зазначається у рішеннях селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про надання земельної ділянки в оренду, про передачу у власність та письмово повідомляється під час видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.1 Порядку величина пайової участі замовника визначається у договорі, укладеному із селищною радою. Відповідно до встановленого цим Порядком розміру пайової участі замовника від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта будівництва, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

За п. 4.2 Порядку кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняті об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідно до п. 4.3 Порядку істотними умовами договору про пайову участь є: розмір пайової участі; терміни (графік) оплати пайової участі; відповідальність дальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі замовника у створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Типовий договір про пайову участь затверджується рішенням селищної ради.

За п. 4.4 Порядку пайова участь вноситься у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок, зазначений у договорі про пайову участь, та сплачується у повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно з п. 4.5 Порядку кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

У матеріалах справи наявна копія договору від 03.10.2017р., в якому сторонами зазначено Закупненську селищну раду Чемеровецького району Хмельницької області та Приватне підприємство "Аграрна компанія 2004".

В п. 1 договору від 03.10.2017р. зазначено, що відповідно до цього Договору Замовник в зв`язку із будівництвом комплексу для приймання, очищення, сушіння зберігання та відвантаження зерна за адресою вул. Станційна, 6, смт. Закупне, Чемеровецький район Хмельницької області, зобов`язується взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт Закупне та перерахувати до перерахувати до місцевого бюджет) грошові кошти у розмірі 4 942 993,14 грн. (чотири мільйони дев`ятсот сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривень 14 копійок), (рахунок № НОМЕР_1 , , МФО 815013, код платежу 24170000, банк одержувача ГУДКСУ у Хмельницькій області) (далі - Спеціальний рахунок), як пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт Закупне у розмірі, що дорівнює 3,0 % відсотків від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, яка визначена проектною документацією, та затверджена в установленому законодавством порядку. Розмір внеску та порядок його оплати визначаються відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішенням двадцятої сесії Закупненської селищної ради від 12.09.2017 року № 3 "Про затвердження Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт Закупне, затвердження типового договору про пайову участь та визнання таким, що втратило чинність рішення, сесії Закупненської селищної ради".

Згідно з п. 2.1 договору від 03.10.2017р. замовник зобов`язується перерахувати грошові кошти в сумі, визначеній розділом І цього Договору, єдиним платежем протягом десяти днів з дня підписання цього Договору, або перерахувати грошові кошти частинами, відповідно до графіку платежів: до "31" жовтня 2017 р. - 500000.00 грн. (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок), до "30" червня 2018 р. - 4442993.14 грн. (чотири мільйони чотириста сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 14 копійок).

Договір підписано і скріплено відтиском печатки Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" та не підписано зі сторони Закупненської селищної ради.

У матеріалах справи наявний лист №02-22/31 від 28.02.2018р. Закупненської селищної ради, у якому остання повідомляла ПП "Аграрна компанія 2004" про те, що двічі зверталася до ПП "Аграрна компанія 2004" з клопотанням про укладення договору. У листі зазначено, що запропонований ПП "Аграрна компанія 2004" договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне від 03.10.2017 року не був підписаний Закупненською селищною радою, в зв`язку з тим, що графік оплати запропонований ПП "Аграрна компанія 2004" був неприйнятний.

У листі №453/1 від 17.10.2017р. ПП "Аграрна компанія 2004" повідомило Закупненську селищну раду про те, що прийняття в експлуатацію об`єкта не здійснювалося.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Статтею 8 Господарського кодексу України визначено порядок участі держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в господарській діяльності згідно положень якої держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

Рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування з фінансових питань, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, а також з адміністративних та інших відносин управління, крім організаційно-господарських, в яких орган державної влади або орган місцевого самоврядування є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, приймаються від імені цього органу і в межах його владних повноважень.

Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Господарського кодексу України, органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.

Відносини органів місцевого самоврядування з суб`єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися також на договірних засадах.

У відповідності зі ст. ст. 173, 175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 179, 180 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

За ч. ч. 6-8 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 30 цього Закону.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

За ч. ч. 10-11 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту. Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 180 Господарського Кодексу України "Істотні умови господарського договору" зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Статтями 213, 637 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

В свою чергу, судом береться до уваги, що у договорі міститься пряме посилання на Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

З положень договору не вбачається, що сторонами під час укладення договору з посиланням на Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" малися на увазі інші умови, аніж ті, які передбачені у вищезазначеному Законі та які були обумовлені в договорі, а саме - сплата коштів з визначеним розміром пайової участі до певної дати, яка має неминуче настати. Як не вбачається, що позивач погодився на будь-які інші умови, ніж ті, що передбачені умовами договору Порядку та Закону, на який міститься посилання в тексті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 21.12.2018р. по справі №903/914/17).

При цьому, судом береться до уваги положення ч. 1 ст. 530 ЦК України, за якою зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з врахуванням положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, строк (термін) виконання зобов`язання за договором про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне визначений вказівкою на конкретну дату, до настання якої (31.08.2018р.) позивач зобов`язався виконати свій обов`язок по сплаті коштів на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Закупне.

Отже, конструкція ст. 530 ЦК України ототожнює поняття строк та термін в контексті виконання зобов`язань. З огляду на це суд не приймає доводи позивача про невідповідність п. 2.1 договору Цивільному кодексу України та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Як вже зазначалось, строк за ст. 252 ЦК України визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При цьому, судом враховується, що конструкція, яка обумовлена сторонами у договорі, визначена як "замовник зобов`язується перерахувати грошові кошти в сумі, визначеній розділом І цього договору єдиним платежем до 31.08.2018р.", тобто сторони погодили обов`язок сплатити кошти не в конкретну дату - 31.08.2018р., а в проміжок часу між датою укладення договору 12.04.2018р. та датою 31.08.2018р., тобто в строк 141 день, що, з огляду на погодження сторонами договору, влаштувало як відповідача, так і позивача.

Під поняттями "строк" та "термін" розуміються період або момент у часі, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, в свою чергу, вказівка в договорі правової конструкції "до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію" може призвести до надмірної затримки отримання коштів пайової участі від замовника внаслідок відтермінування прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, або ж взагалі несплати таких коштів внаслідок не прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, що призведе до неотримання органом місцевого самоврядування коштів, які останній мав би отримати за звичайних обставин при належному здійсненні замовником підприємницької діяльності.

Суд приходить до висновку, що положення ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачають обов`язок сплати замовником коштів пайової участі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, однак, порядок сплати (єдиним платежем або частинами за графіком) - визначається договором.

Зважаючи на вказані вище обставини, враховуючи подані сторонами та прокурором докази, суд дійшов висновку, що договір від 12.04.2018р. був укладений сторонами на виконання приписів ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у повній відповідності до положень Цивільного кодексу України, з врахуванням ст. 180 Господарського Кодексу України.

Беручи до уваги положення ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", умови договору встановлюють для замовника обов`язок щодо перерахування ним до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Договір містить всі істотні умови, визнані такими за законом, а саме: розмір пайової участі, за п. 1 та п. 2.1 договору - 4942993,14 грн.; строк (графік) сплати пайової участі (виконання зобовязань замовника), за п. 2.1 договору - "до 31.08.2018р.", що дозволяло сплатити обумовлену суму в період з 12.04.2018р. (дати укладення договору) до 31.08.2018р.; відповідальність сторін - розділ ІV договору.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, в цивільно правових відносинах діє презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що свідчили б про наявність впливу з боку органу місцевого самоврядування до позивача щодо укладення договору про пайову участь останнього у створені та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне.

При цьому, судом враховується обов`язок відповідача приймати участь у створені та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який передбачений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Оскаржуваний договір від імені Закупненської селищної ради укладений Закупненським селищним головою Бобом ОСОБА_1 Сергійовичем, що діяв на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", який представляє територіальну громаду смт. Закупне у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, укладає від імені смт. Закупне договори відповідно до законодавства. З огляду на зазначене, укладаючи оспорюваний правочин селищний голова смт. Закупне діяв в межах своїх повноважень.

При цьому, у матеріалах справи наявна копія договору від 03.10.2017р., який підписано та скріплено відтиском печатки позивача. У вказаному договорі порядок сплати платежів (графік графіку платежів) визначено як: до "31" жовтня 2017 р. - 500000,00 грн., до "30" червня 2018 р. - 4442993,14 грн.

Отже, ще до укладення оспорюваного договору, позивач погоджувався 03.10.2017р. сплатити кошти в загальній сумі 4942993,14 грн. за відповідним графіком до 30.06.2018р., тобто до дати, яка визначена у оспорюваному договорі 31.08.2018р. Таким чином, доводи позивача про те, що він поставлений у вкрай невигідне становище судом до уваги не приймаються.

Також з наявного в матеріалах справи листа Закупненської селищної ради №02-22/31 від 28.02.2018р. в контексті наявної копії договору пайової участі від 03.10.2017р. (підписаного тільки відповідачем), вбачається, що відповідач сам звертався з пропозицією до позивача щодо оплати коштів пайової участі на загальну суму 4942993,14 грн., однак отримав відмову внаслідок того, що графік оплати на той час не влаштовував позивача.

Таким чином, наявні у справі докази підтверджують, що при укладенні Договору сторони не помилялись щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Підприємство бажало прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Закупне. Отже, волевиявлення сторін Договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а сам Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, укладення договору спрямовано на виконання вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та надходження до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту - смт. Закупне Чемеровецького району Хмельницької області.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам."

Разом з тим, таке прагнення не може носити абстрактний, віртуальний характер а має у втілюватися у певних діях, які, в свою чергу, мають доводитися відповідними доказами.

В свою чергу, статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність усіх тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що позивач не навів належних і допустимих доказів в обґрунтування позову, суд приходить до висновку про відмову в позові.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повний текст складено 01.11.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 - в матеріали,

2 - позивачу (31222, АДРЕСА_2 район, АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 ),

3 - представнику ОСОБА_2 Вікторівні (м. Хмельницький, вул. Чорновола АДРЕСА_5 ),

4 - відповідачу (31614, Чемеровецький район, с. Закупне, АДРЕСА_6 9),

Всім рек. з повід.