РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2019Справа № 910/11559/19

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Траш» (вул. Бутлерова, буд. 1, м. Київ, 02090) до Приватного підприємства «Медіа Ліфтінг Компані» (вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, м. Київ, 01133) про стягнення 116115,83 грн.,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Траш», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Медіа Ліфтінг Компані», в якому просить суд стягнути з Приватного підприємства «Медіа Ліфтінг Компані» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Траш» безпідставно набуті кошти в розмірі 84126,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 31989,83 грн., понесені витрати за сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн., судові витрати, повязані із розглядом справи у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір про сервісне обслуговування підйомного обладнання № 9/3 від 01.03.2017. На виконання зазначеного договору, відповідач поштовим звязком надав позивачу (як покупець) пропозицію у вигляді рахунку-фактури № 132С від 13.12.2017 на поставку підйомного столу гідравлічного G2000-1.6-0.4-2.0-1.5 у кількості 1 шт. вартістю 84126,00 грн. з ПДВ. Таким чином, між сторонами у спрощений спосіб укладено договори поставки товару. 21.03.2017 позивач шляхом попередньої оплати за обладнання перерахував грошову суму в розмірі 218,00 грн. На виконання умов договору поставки позивач всього перерахував на поточний рахунок відповідача загальну суму з ПДВ 84126,00 грн. Проте, відповідач після отримання грошових коштів не надав (не поставив) позивачу оплачене обладнання. Таким чином, відповідач свої зобовязання не виконав та товар не поставив. Вважає, що відповідач у відповідності до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України повинен повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 84126,00 грн. та відсотки за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше пяти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом пяти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі позивачем отримано 16.09.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, направлену за адресою місцезнаходження відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, м. Київ, 01133), не отримано, конверт з копією ухвали повернувся до суду із відміткою поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 п. 4 с. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частиною 7 статті 120 ГПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку"рекомендовані поштові відправлення, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату. У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і не вручена підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Тобто неотримання відповідачем поштової кореспонденції, надісланої судом за належною адресою, залежало виключно від суб`єктивної поведінки сторони.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що неотримання листів з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем та повернення її до суду є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею відповідача. Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений про розгляд справи у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Траш» (замовник) та Приватним підприємством «Медіа Ліфтінг Компані» (виконавець) укладено договір № 9/3 про сервісне обслуговування підйомного обладнання, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання з сервісного обслуговування та ремонту підйомного обладнання різних конструкцій та модифікацій на обєктах замовника згідно із додатком № 1, який є невідємною частиною цього договору.

Згідно додатку № 1 до договору № 9/3 про сервісне обслуговування підйомного обладнання від 01.03.2017, складеного 01.03.2017 та підписаного повноважними представниками сторін договору, до переліку обладнання, яке підлягає обслуговуванню за договором віднесено ліфт вантажний г/п до 1000 кг за адресою: м. Херсон, 49 Гвардії Дивізії 45, вартість щомісячного сервісного обслуговування одиниці обладнання складає 700,00 грн.

Відповідно до додатку 2 до договору № 9/3 про сервісне обслуговування підйомного обладнання від 01.03.2017 сторонами погоджено перелік робіт з щомісячного сервісного обслуговування, яке складається з: перевірка кріплення лебідки апаратури і проводів; перевірка цілісності контактів, клем, при необхідності їх зачистка або заміна; перевірка стану гальма редуктора і тягового каната, перевірка сальників редуктора; змащення каната канатною або графітовою маззю після заміни; перевірка стану роликів каретки, при необхідності їх змащення, їх регулювання при розбалансуванні; перевірка дії електричної і механічної блокування дверей огородження, при необхідності їх регулювання; перевірка точності зупинки платформи на поверсі, при необхідності зміщення в потрібному напрямку і закріплення кінцевого вимикача; перевірка працездатності електрогальм, при необхідності натяжка пружини гальм механізмом регулювання; перевірка цілісності дверних замків і блокувальних механізмів, що труться, при необхідності їх змащення або заміна; перевірка працездатності уловлювача платформи, при необхідності змащення осі уловлювача, підтягування пружини і канату натягу уловлювача; заміна комплектуючих, що вийшли з ладу; діагностика всіх обертових рухаючихся механізмів, а також червячних зубчастих шестерень механізмів редуктора; профілактика електросхеми керування підйомником і регулювання механізмів, кінцевих вимикачів; виконання мийних і малярних робіт в шахтах ліфтів та підйомних механізмів.

Згідно Додатку № 5 від 01.03.2017 до договору № 9/3 про сервісне обслуговування підйомного обладнання від 01.03.2017 сторонами погоджено показники для розрахунку вартості робіт, не передбачених у додатку № 2 до договору.

При цьому, відповідачем Приватним підприємством «Медіа Ліфтінг Компані», як постачальником, виставлено позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Траш» рахунок № 132С від 13.02.2017 про сплату 84126,00 грн. поставки підйомного столу гідравлічного G2000-1.6-0.4-2.0-1.5.

21.03.2017 позивачем на рахунок відповідача здійснено часткову оплату коштів по рахунку № 132С від 13.02.2017 у розмірі 218,00 грн. (платіжне доручення № 3797887 від 21.03.2017), 04.04.2017 здійснено оплату по вказаному рахунку у розмірі 83908,00 грн. (платіжне доручення № 3814490 від 04.04.2017). Всього позивачем сплачено на користь відповідача 84126,00 грн.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає про порушення відповідачем істотних умов договору купівлі-продажу щодо не відвантаження обумовленого товару та про безпідставність неповернення відповідачем отриманих ним від позивача коштів по рахунку № 132С від 13.02.2017 у звязку з чим враховуючи положення ст.ст. 1212, 536 Цивільного кодексу України позивач звернувся до суду за даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем договору № 9/3 про сервісне обслуговування підйомного обладнання від 01.03.2017. При цьому, наявність відповідного рахунку про поставку товару (підйомного стола гідравлічного), виставленого відповідачем до сплати позивачу та сплата позивачем коштів за даний товар свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки. Суд не здійснює дослідження умов договору № 9/3 про сервісне обслуговування підйомного обладнання від 01.03.2017, порядок виконання договору сторонами, оскільки вказаний договір не випливає із сутності правовідносин, які виникли між сторонами та стосуються погодженої сторонами домовленості поставки певного товару.

Таким чином, в розрізі даного спору спірні правовідносини сторін виникли щодо умов виконання зобов'язань поставки товару, обумовленого сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметом спору у справі виступає вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України та відсотків з урахуванням ст. 536 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 у справі № 917/803/18.

Таким чином, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 1212 Цивільного кодексу України відсутні, оскільки спірні правовідносини сторін виникли у звязку із виконанням господарського зобовязання по поставці товару, що за своїм змістом не є кондиційними, для яких характерною ознакою виступає факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів положень статті 1212 Цивільного кодексу України та обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 84126,00 грн. Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами у розмірі 31989,83 грн. також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у звязку із відмовою у задоволенні позову, відшкодування судових витрат покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Траш» (вул. Бутлерова, буд. 1, м. Київ, 02090) до Приватного підприємства «Медіа Ліфтінг Компані» (вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, м. Київ, 01133) про стягнення 116115,83 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2019.

Суддя В.О.Демидов