РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2019Справа № 924/786/19

За позовом Нетішинської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж"

про стягнення 78506,71 грн безпідставно збережених коштів.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Косік О. В., представник, довіреність № 36 від 28.08.2019 р.;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 78506,71 грн.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 31.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Нетішинська міська ради зазначає про те, що представниками виконавчого комітету Нетішинської міської рада на підставі статті 189 Земельного кодексу України проведено перевірку використання земельної ділянки, якою встановлено факт використання ПАТ "Теплоенергомонтаж" земельної ділянки територіальної громади Нетішинської міської ради площею 0,2427 га без правовстановлюючих документів, а саме без поновлення дії договору. За результатами перевірки складено акт обстеження земельної ділянки від 24.01.2019 № 2, яким підтверджено наявність на земельній ділянці будівлі майстерні (304,6 кв.м).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 29.08.2019 передано справу № 924/786/19 за позовом Нетішинської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" про стягнення 78506,71 грн безпідставно збережених коштів за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019, справа № 924/786/19 передана для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 року прийнято справу до свого провадження суддею Мандриченком О. В., підготовче засідання призначено на 03.10.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу № 924/786/19 до судового розгляду по суті на 15.10.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року відкладено розгляд справи по суті до 24.10.2019 р.

Під час розгляду спору по суті 24.10.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 24.10.2019 не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки ухвала була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням на адресу, що зазначена в відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також, суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом, були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про призначені судові засідання - відповідні ухвали суду надсилалися на адресу на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01013, м. Київ, вулиця Будіндустрії, 5, офіс 210.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 924/786/19 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

09 квітня 2009 року між Нетішинською міською радою (орендодавець) та ВАТ «Теплоенергомонтаж» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, який зареєстровано у Нетішинському міському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 20 серпня 2009 року за № 89 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та і іншого призначення, що розташована на території промислової бази міста Нетішин, надану рішенням тридцять четвертої сесії Нетішинської міської ради V скликання від 30 вересня 2008 № 27.

Згідно з пунктом 2.2. договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: будівля гаражів, площею 79,6 м2, майданчик з твердим покриттям площею 2347,4 м2.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 305607,84 грн. станом на 09.04.2009р.

Відповідно до пункту 4.2. договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності територіальної громади міста здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнту індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або заміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Відповідно до ч. 1 п. 3 договору, правочин укладено на 5 років.

Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. (ч. 2 п. 3 договору)

У матеріалах справи містяться листи позивача від 31.07.2017 № 33/01-10-2464/2017 та від 06.08.2018 № 33/01-10-3069/2018., якими було запропоновано ПАТ «Теплоенергомонтаж» поновити договір оренди земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста.

Відвовіді на вказані листи, а також докази на підтвердження поновлення договору оренди земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста від 09.04.2009, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 п. 11.2 договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста від 09.04.2009 р. припинив свою дію 09.04.2014.

Згідно із наявних у матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом ПАТ «Теплоенергомонтаж» станом на 20.02.2019р. зареєстровано за № 000 об`єкт нерухомого майна - будівля майстерні, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Промислова, 3/29, загальною площею 304,6 кв.м.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем, після закінчення сроку дії договору оренди земельної ділянки від 09.04.2009, в порушення вимог законодавства, не було оформлено право користування земельною ділянкою, площею 0,2427 га для обслуговування належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, що в подальшому призвело до несплати орендної плати в бюджет міста.

Представниками виконавчого комітету Нетішинської міської ради на підставі статті 189 Земельного кодексу України проведено перевірку використання земельної ділянки, якою встановлено факт використання ПАТ «Теплоенергомонтаж» земельної ділянки територіальної громади Нетішинської міської ради площею 0,2427 га без правовстановлюючих документів, а саме без поновлення дії договору. За результатами перевірки складено акт обстеження земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 2, копія кого міститься у матеріалах справи. Вказаним актом підтверджується наявність на земельній ділянці будівлі майстерні (304,6 кв.м).

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на таке.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України (надалі - ЗК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

У справі, що розглядається, відповідач, маючи право власності на об`єкт нерухомості, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 09.04.2009 року, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України (далі - ПК; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нетішинська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог посилається на положення статей 1212-1214 ЦК, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 78 506,71 грн, зауважила, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період із 01.05.2016 року по 31.05.2019 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю.

Стаття 1212 ЦК досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 ЦК положення глави 83 ЦК застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Суд встановив, що Приватне акціонерне товариство "Теплоенергомонтаж", правомірно володіючи об`єктом нерухомого майна загальною площею 304,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Промислова, 3/29 , користується спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 09.04.2009 року. При цьому відповідач у спірний період не вчинив дій, спрямованих на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК).

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 09.04.2009 року, відповідач цього обов`язку не виконав, а отже без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі.

Розмір безпідставно збережених коштів відповідача у період із 01.05.2016 по 31.05.2019 року в розмірі 78 506,71 грн. було розраховано Нетішинською міською радою як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідач заявлені вимоги не заперечив, обставин, викладених позивачем у своїй позовній заяві не спростував, а тому, при розгляді заявленого спору суд вважає за належне керуватися наявними у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" 78 506,71 грн. безпідставно збережених коштів, позов Нетішинської міської ради визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 ГПК України

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 5, офіс 210, ) на користь Нетішинської міської ради (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Шевченка, 1, ) 78 506 (сімдесят вісім тисяч п`ятсот шість) грн. 71 коп. безпідставно збережених коштів та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 21 коп. коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.10.2019 р.

Суддя О.В. Мандриченко