РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.10.2019Справа № 910/11790/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "Ді-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна"

про стягнення 116 221,31 грн.

за участі представників:

від позивача: Демський А. Л., за довіреністю,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальність "Ді-Транс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" про стягнення 116 221,31 грн., з яких: 89 208,72 грн. заборгованості, 16 150,44 грн. пені, 2720,00 грн. трьох процентів річних та 8 142,15 грн. інфляційних втрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив строк оплати згідно договору поставки № А від 15.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою суду від 30.09.2019 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

28.10.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яку суд залишив без розгляду на підставі ухвали від 31.10.2019 року.

Також, ухвалою суду від 31.10.2019 закрито провадження у справі в частині стягнення 74895,05 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2017 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 15.03.2017 № А, за умовами якого позивач зобов`язався в порядку та на умовах, встановлених договором, поставити та передати товар у власність відповідача, а останній - прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором (пункт 13.1 вказаного правочину).

Найменування, асортимент, торгова марка та ціна товару, що поставляється, згідно з пунктом 13.7 договору вказуються в додатку № 1 до договору (специфікація).

Відповідно до пункту 3.1 договору оплата за отриманий товар ТМ Хуторок здійснюється покупцем із відстрочкою платежу на 40 календарних днів з моменту передачі товару у власність покупця і надання постачальником повного та відповідного пакету документів.

Згідно з пунктом 16.5 договору поставка вважається виконаною з моменту передачі товару у власність покупця і надання повного та відповідного пакету документів покупцю.

Частиною 3 додатку № 4 до договору передбачено, що після здійснення поставки постачальник зобов`язаний надати покупцю в порядку, у строки та на умовах, визначених у договорі поставки, повний пакет бухгалтерських документів, а саме: видаткову накладну, реєстр видаткових накладних, коригуюча накладна (у передбачених випадках), податкова накладна.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу товар на суму 89208,72 грн. відповідно до видаткової накладної від 12.07.2018 № 22017, однак останній оплату товару не здійснив.

Разом із цим, 26.12.2018 між сторонами укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якого сторони домовилися припинити взаємні зобов`язання на суму 14313,67 грн., оскільки позивач є кредитором, а відповідач - боржником за договором від 15.03.2017 № А на суму 89208,72 грн., та у той же час позивач є боржником, а відповідач - кредитором на суму 14313,67 грн. (пункти 2, 3 договору від 26.12.2018).

Згідно з пунктом 4 договору від 26.12.2018 з моменту укладення даного договору зобов`язання відповідача перед позивачем за договором від 15.03.2017 № А припиняється на суму 14313,67 грн.

Крім того, у матеріалах справи містяться платіжні доручення (копії) від 06.09.2019 № 756781 на суму 30000 грн. та від 13.09.2019 № на суму 44895,05 грн., які підтверджують оплату відповідачем поставленого за накладною № 22017 товару.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що згідно видаткової накладної від 12.07.2018 № 22017 позивач поставив відповідачу товар на суму 89208,72 грн., однак останній оплату товару у встановлені договором від 15.03.2017 № А строки не здійснив.

Водночас, зобов`язання відповідача в частині сплати боргу в розмірі 14313,67 грн. є припиненим на підставі укладеного між сторонами договору від 26.12.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідна підстава припинення зобов`язання передбачена частиною 1 статті 601 ЦК України, за якою зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Таким чином, зобов`язання відповідача з оплати 14313,67 грн. за поставлений за видатковою накладною від 12.07.2018 № 22017 товар є припиненим з 26.12.2018, тобто ще до відкриття провадження у даній справі, у зв`язку з чим зазначена обставина тягне за собою відмову в позові в цій частині.

Разом із цим, під час розгляду справи в суді, відповідачем здійснено оплату товару на суму 74895,05 грн., що слугувало підставою для закриття провадження у справі в цій частині на підставі ухвали суду від 31.10.2019 року.

Також позивачем за несвоєчасну оплату товару нараховані 8142,15 грн. інфляційних втрат, 2720 грн. трьох процентів річних та 16150,44 грн. пені.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 27.6 договору в разі порушення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявлених штрафних санкцій та компенсаційних виплат за обрахований позивачем період, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню 15405,50 грн. пені, 2438,18 грн. трьох процентів річних, 7318 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог. Одночасно, суд також дійшов висновку про покладення на відповідача на підставі частини 9 статті 129 ГПК України витрат зі сплати судового збору в частині позовних вимог, провадження по яким закрито.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ді-Транс" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 52; ідентифікаційний код 36003603) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Ді-Транс" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21; ідентифікаційний код 39314304) 15405 (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 50 коп. пені, 2438 (дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн. 18 коп. трьох процентів річних, 7318 (сім тисяч триста вісімнадцять) грн. інфляційних втрат, а також 1653 (одну тисячу шістсот п`ятдесят три) грн. 82 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.11.2019.

Суддя К.В. Полякова