ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" жовтня 2019 р. Справа № 911/2594/19

Суддя Бацуца В. М. розглянувши заяву та додані до неї матеріали

за заявою Приватного підприємства "Світчай", (79035, вул. Жасминова, буд. 5, м. Львів)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедікал", (07600, вул. Центральна, буд. 4, смт. Згурівка, Згурівський р-н, Київська область)

про видачу судового наказу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Світчай" звернулось в господарський суд Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедікал" про стягнення основної заборгованості у розмірі 2 779, 71 грн, що виникла внаслідок невиконання боржником свого обов`язку щодо оплати у повному обсязі за поставлений товар згідно з договором поставки № 62/15р від 26.10.2015 р., укладеним між ПП "Світчай" та ТОВ "Ремедікал".

Розглянувши заяву заявника про видачу судового наказу у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що вказана заява є такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

3. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

4. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 148 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частиною 3 ст. 150 цього ж кодексу передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

До вказаної заяви в якості доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, заявником додано договір поставки № 62/15р від 26.10.2015 р., укладений між ПП "Світчай" та ТОВ "Ремедікал", протокол розбіжностей до договору поставки № 62/15р від 26.10.2015 р., видаткова накладна № Ин0000645 від 12.06.2018 р. на суму 634, 56 грн (з ПДВ), видаткова накладна № Ин0000644 від 12.06.2018 р. на суму 887, 10 грн (з ПДВ), видаткова накладна № Ма0002030 від 30.05.2018 р. на суму 1 312, 20 грн (з ПДВ).

Як вбачається із видаткових накладних № Ин0000645 від 12.06.2018 р., № Ин0000644 від 12.06.2018 р., № Ма0002030 від 30.05.2018 р., ПП "Світчай" було передано у власність (продано) ТОВ "Ремедікал" товару на загальну суму 2 833, 86 грн (з ПДВ). Водночас, у своїй заяві про видачу судового наказу за вимогою до ТОВ "Ремедікал", заявник просить стягнути основну заборгованість за вищезазначеними видатковими накладними у розмірі 2 779, 91 грн.

Таким чином, як вбачається із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, до вказаної заяви заявником не додано усіх достатніх, належних та допустимих доказів, що б підтверджували обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме доказів, що б підтверджували існування заборгованості ТОВ "Ремедікал" саме у розмірі 2 779, 71 грн за договором поставки № 62/15р від 26.10.2015 р., укладеним між ПП "Світчай" та ТОВ "Ремедікал", що не відповідає вимогам ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, і відсутність яких не підтверджує наявність і виникнення у заявника вищевказаної грошової вимоги до боржника на заявлену суму.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

2. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

3. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

4. Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

5. Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Відповідно до ст. 153 цього ж кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

2. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відмову заявнику у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 147, 148, 152, 153, 233 235, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви № б/н від 02.10.2019 р. (вх. № 2692/19 від 18.10.2019 р.) Приватного підприємства "Світчай" про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедікал" про стягнення основної заборгованості у розмірі 2 779, 71 грн, що виникла внаслідок невиконання боржником свого обов`язку щодо оплати у повному обсязі за поставлений товар згідно з договором поставки № 62/15р від 26.10.2015 р., укладеним між ПП "Світчай" та ТОВ "Ремедікал".

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца