ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
01.11.2019р. Справа № 905/2034/19
Вимоги заявника ґрунтуються на неналежному виконанні боржником своїх зобов`язань за договором в частині сплати за поставлений товар в належні строки, внаслідок чого утворилась основна заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.
Суд, дослідивши заяву про видачу наказу та додані до неї докази, встановив наступне.
1 січня 2018 року між заявником та боржником укладено договір № КС/125-18, за змістом п. 1.1. якого заявник зобов`язується передати у власність боржнику, а боржник зобов`язується прийняти і оплатити продукцію на умовах та в порядку, встановленому цим договором.
В обґрунтування прострочення виконання боржником своїх зобов`язань за Договором заявник посилається на п. 4.2. Договору, згідно якого встановлено, що оплата повинна проводитися протягом 60 днів з дати поставки кожної конкретної партії Товару.
Але, разом з тим в матеріалах заяви є додаткова угода до Договору № 1 від 17 грудня 2018 року, згідно з п. 2 якої сторонами погоджено, що сплата покупцем (боржником) заборгованості перед постачальником (заявником) виконується протягом 150 календарних днів.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.
Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.
Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов`язань у відносинах суб`єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та статей Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
П. 4.2. Договору встановлено зобов`язання сплати боржником ціни поставленого товару протягом 60 днів з дати постачання такого товару, але, як вже було зазначено вище, п. 2 Додаткової Угоди № 1 до Договору встановлено, що заборгованість повинна бути сплачена протягом 150 календарних днів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що останнім днем погашення заборгованості за вказаною вище накладною є 150 день, а саме 19.10.2019 року. Таким чином, простроченим зобов`язання вважається з 20.10.2019 року , з якого виникають правові підстави для нарахування пені та 3 %.
П. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Керуючись викладеним вище, належним періодом стягнення 3 відсотків річних та пені є період з 20.10.2019 року по 31.10.2019 року, у зв`язку не вбачається виникнення грошових зобов`язань боржника зі сплати пені та 3 % річних за попередні періоди.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу не позбавляє права заявника на повторний розгляд таких позовних вимог в порядку позовного провадження.
Суд, керуючись ст. 152 Господарського процесуального кодексу України,-
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).