ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.19 Справа № 917/1089/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т.М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Оржицької районної спілки споживчих товариств

до Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Оржицька державна нотаріальна контора

про усунення перешкод у здійснення права розпорядження майном.

Представники учасників справи не з`явилися

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Оржицької районної спілки споживчих товариств до Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про усунення перешкод у здійснення права розпорядження нерухомим майном шляхом скасування обтяження з нерухомого майна - запису за реєстраційним номером 2317346 від 23.08.2005р. за постановою державного виконавця АА № 083763 від 23.08.2005р. ВДВС Оржицького районного управління юстиції (в редакції заяви від 15.07.2019 про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідач у відзиві на позов (вхід. № 8493 від 12.08.2019р.) повідомив, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є записи про арешт майна, належного Оржицькій районній спілці споживчих товариств, зокрема і спірний запис за реєстраційним номером 2317346 від 23.08.2005р. за постановою державного виконавця АА № 083763 від 23.08.2005р. ВДВС Оржицького районного управління юстиції. Встановити причину не вилучення з Реєстру цього запису відповідач не має можливості, оскільки паперові матеріали виконавчих документів, які перебували на виконанні у відділі ДВС в 2001 2005 роках та передані до архіву, - знищені. В автоматизованій системі виконавчих проваджень вказане виконавче провадження не значиться, оскільки єдиний державний реєстр виконавчих проваджень повноцінно розпочав працювати наприкінці 2006 року. Законних підстав для вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у державного виконавця немає. Відповідач не заперечує проти позовних вимог.

Інші заяви по суті спору до суду не надійшли.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2019р., справа передана на розгляд судді Безрук Т. М.

За ухвалою господарського суду від 05.07.2019р. було залишено позовну заяву без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки.

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області 19.07.2019 відкрито провадження у справі № 917/1089/19, призначено справу до розгляду в підготовче засідання, та встановлено сторонами строки для подання заяв по суті справи (а.с.36-37).

Ухвалою від 10.09.2019 р. суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи.

За ухвалою від 01.10.2019р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.55-56).

Ухвалою від 17.10.2019 суд відклав розгляд справи на 07.11.2019 (а.с.63-64).

Про час та місце розгляду справи позивач, відповідач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями від 17.09.2019 р., від 02.10.2019, від 17.10.2019, від 21.10.2019 (а.с.38-40, 49-51, 57-61, 65-67).

Відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Клопотання задоволено судом.

Третя особа надала клопотання (вхід. № 11305 від 18.10.2019р.) про розгляд справи без участі їх представника. Клопотання задоволено судом.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 07.11.2019р. судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2010 та Оржицька районна спілка споживчих товариств є власником нерухомого майна павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 52,2 кв.м., розташованого за адресою: вул АДРЕСА_1 1а, АДРЕСА_2 , Полтавська обл. (а.с.28).

Зазначене також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.06.2019 (а.с.17-18).

Позивачем також надано суду свідоцтво про право власності від 15.08.2002 № 16 з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі від 26.09.2002 № 87 про належність Оржицькій районній спілці споживчих товариств нерухомого майна приміщення «магазин-столова», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , с. Воронинці Оржицький район, Полтавська обл. (а.с.29).

Позивачем надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2005р. та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.20005 про належність Оржицькій районній спілці споживчих товариств нерухомого майна нежитлового приміщення (майстерні та адміністративні приміщення) загальною площею 454,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 29, смт. Оржиця, Оржицький район, Полтавська обл. (а.с.30, 31).

В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про арешт майна, належного Оржицькій районній спілці споживчих товариств, внесений реєстратором: Оржицькою державною нотаріальною конторою, за реєстраційним номером 2317346 від 23.08.2005р. на підставі постанови державного виконавця АА № 083763 від 23.08.2005р. ВДВС Оржицького районного управління юстиції. Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.06.2019 (а.с.17-18).

Позивач прохає усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження нерухомим майном шляхом скасування обтяження з нерухомого майна - запису за реєстраційним номером 2317346 від 23.08.2005р. за постановою державного виконавця АА № 083763 від 23.08.2005р. ВДВС Оржицького районного управління юстиції (в редакції заяви від 15.07.2019 про зменшення розміру позовних вимог).

В обґрунтування позову позивач посилається на таке:

-позивач він має намір оформити правочин купівлі-продажу нерухомого майна, проте наявність арешту майна перешкоджає реалізувати цей намір;

-чинні виконавчі документи у ВДВС Оржицького районного управління юстиції на даний час відсутні;

-діями відповідача позивач позбавлений можливості розпоряджатися власним майном;

-зареєстроване обтяження нерухомого майна порушує право власності позивача на це майно;

-згідно ст. 391 ЦК України позивач вимагає усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ст. 391 ЦК України вказано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні положень наведеної норми право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто може звернутися до суду із негаторним позовом.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем ? лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідні дії особи повинні мати характер триваючого правопорушення, наявного у момент подання позову.

Як убачається із наведеного, на підставі статті 391 ЦК України, тобто шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, право власності може бути захищено лише у разі доведення факту його порушення.

Верховним Судом України у справі № 6-92цс15 було викладено правову позицію про те, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Згідно наданої до справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.06.2019 (а.с.17-18), в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт майна, належного Оржицькій районній спілці споживчих товариств, за реєстраційним номером 2317346 від 23.08.2005р. був внесений за постановою державного виконавця АА № 083763 від 23.08.2005р. ВДВС Оржицького районного управління юстиції.

В частині першій та другій статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (який діяв на дату реєстрації арешту) вказано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 23.08.2005 - на дату вчинення реєстрації спірного обтяження) державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав, зокрема, на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

Отже, у даному випадку Оржицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, накладаючи арешт на спірне майно, діяв як суб`єкт владних повноважень, реалізовуючи надані йому повноваження.

В постанові Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 916/1711/17 викладено висновок про те, що для застосування положень статті 391 ЦК у діях відповідача слід встановити наявність факту правопорушення, яке би мало триваючий характер і було наявним на момент подання позову, а також наявності у відповідача намірів у майбутньому вчиняти дії, які би порушували права позивача.

Верховний Суд у постанові від 29.03.2018 у справі № 918/317/17 зробив правовий висновок, що характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2018 у справі № 911/2774/16 зазначив, що позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Отже, для у позовах про усунення перешкод в користування майном необхідно доведення протиправності поведінки відповідача (вчинення ним дій, спрямованих на порушення прав позивача).

У випадку, коли відповідач не вчиняв дій, які спричиняють позивачеві перешкоди у володінні та користуванні майном, заявлення вимоги про захист права власності шляхом усунення відповідних перешкод свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту.

На даний час відповідач не вступав з позивачем у цивільно-правові відносини щодо спірного майна, він не володіє цим майном та не вчиняє перешкод в його користуванні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач реалізував свої владні повноваження щодо накладення арешту на майно. Доказів неправомірності дій відповідача на дату накладення арешту позивач суду не надав.

Позивач в даному випадку не може розпоряджатися своїм майном не внаслідок цивільно-правових дій відповідача щодо цього майна, а внаслідок реалізації ним своїх владних повноважень.

Відповідач не оспорює прав позивача на спірне майно, фактично не утримує це майно.

Своїми діями відповідач не порушував право власності позивача, а реалізовував надані йому повноваження.

Відповідач у цій справі не оспорює та не заперечує права власності позивача на спірне приміщення.

Отже, у даному випадку спір про право на майно між позивачем та відповідачем відсутній, відповідач спірне майно не утримує.

З матеріалів справи не вбачається, що спірний арешт майна накладався на виконання рішення саме господарського суду.

Оспорення бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна позивача може бути предметом розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця в межах судової справи, на виконання рішення в якій було накладено арешт, або шляхом подання позову до відповідного адміністративного суду.

При цьому суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.20189 у справі № 826/14603/17 про те, якщо державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові управлінські функції, які нерідко забезпечуються примусом. У цьому разі державний виконавець набуває статусу посадової особи суб`єкта владних повноважень. Отже, якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, остання вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції. Адже саме цей суд є тим органом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах юрособи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Таким чином, позивачем обрано не той спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідач не перебуває в цивільних чи господарських відносинах з позивачем стосовно спірного майна та фактично не чинить перешкод позивачу у користуванні та розпорядження майном.

З огляду на викладене, у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд полтавської області), а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 08.11.2019р.

Суддя Т. М. Безрук