ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.10.2019 р. Справа №914/2161/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши заяву: Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича

до боржника: Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТ1» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ»

про: видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (ідентифікаційний код: 26579227, юридична адреса: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, корп. 2) на користь Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) 191562,78грн. упущеної вигоди.

ВСТАНОВИВ:

23.10.2019р. на адресу Господарського суду надійшла заява (надалі по тексту - «Заява») Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича (надалі по тексту - «Заявник») про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (надалі по тексту - «Представництво») на користь Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича 191562,78грн. упущеної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно до ч.3 ст.147 ГПК України, заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Всупереч вищевказаним вимогам ГПК України, хоч і на першому аркуші Заяви боржником зазначено Акціонерне товариство «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТ1» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», проте, відповідно до прохальної частини Заяви, Заявник просить видати судовий наказ про стягнення з Представництва суми упущеної вигоди, яке, як зазначено самим Заявником, не має статусу юридичної особи.

Згідно з п.4 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (п.1 ч.1 ст.175 ГПК України).

Також, суд звертає увагу на те, що згідно з ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено судом, в обґрунтування заявленої до стягнення суми Заявник посилається на порушення Представництвом умов договору №15 від 12.03.2019р. (надалі по тексту - «Договір») щодо оплати 85538,56грн. вартості отриманих послуг та на невідповідність кількості поданих вагонів кількості таких, визначених умовами Договору, внаслідок чого, сума упущеної вигоди Заявника склала 298124,22грн., з яких 191562,78грн. - упущена вигода, про стягнення якої Заявник просить суд видати судовий наказ.

Отже, у даному випадку мова йде про недотримання Представництвом умов пп.3.2.7 Договору, яким передбачено орієнтовну кількість вагонів, які Представництво отримало право та зобов`язувалось подавати за звітний період, внаслідок чого, на думку Заявника, йому завдано збитки у вигляді упущеної вигоди.

У ст.20 ГК України зазначено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються в тому числі і шляхом відшкодування збитків.

Згідно з ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Під збитками, згідно ч.2 ст.224 ГК України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Таким чином, збитки (упущена вигода) за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а є неодержаними стороною доходами, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною та які друга сторона зобов`язана відшкодувати у разі допущення нею господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, вимоги Заявника про стягнення понесених збитків у вигляді упущеної вигоди за невиконання відповідачем зобов`язання щодо подачі орієнтовної кількості вагонів не є грошовою заборгованістю за договором.

Отже, у поданій Заяві заявлено вимогу щодо стягнення саме збитків, що суперечить вимогам ч.1 ст.148 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

При цьому, суд звертає увагу Заявника, що відповідно до ч.2 ст.153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст.152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ч.3 ст.147, ч.1 ст.148, п.п.3, 4 ст.152, ст.ст.175, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Колію Валерію Вікторовичу у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» на користь Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича 191562,78грн. упущеної вигоди.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку і строк, передбачені розділом IV ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.