ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
05.11.2019 Справа № 905/2032/19
про видачу судового наказу
Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулось до господарського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» 120 787,63 гривень, з яких 96 969,60 гривень основного боргу, 19 569,15 гривень пені, 1 706,00 гривень 3% річних, 2 542,88 гривень інфляційних втрат.
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором №КС/125-18 від 01.01.2018 в частині своєчасної оплати поставленого товару за Специфікацією №10 від 03.10.2018 до цього договору, у зв`язку з чим заявником нараховано пеню, 3% річних, інфляційних втрат.
Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:
Частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до частини 1, 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 36 цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Як вбачається з матеріалів заяви 01.01.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (Продавець, стягувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» (Покупець, боржник) підписаний договір №КС/125-18, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язався прийняти і оплатити продукцію, що надалі іменується «Товар», на умовах і в порядку, узгодженими Сторонамиі встановленими цим договором. Номенклатуру, кількість, ціну, строк виготовлення та/або поставки, гарантійний строк, а також вимоги до маркування і упаковки Товару Сторони узгоджують у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.
У пункті 4.2. договору сторони визначили порядок оплати: протягом 60 календарних днів з дати поставки кожної конкретної партії Товару, зазначеної у відповідній Специфікації до договору і отримання належним чином оформленого рахунка від Продавця (в залежності від того, яка подія відбудеться раніше).
Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками підприємств.
03.10.2018 між сторонами підписано Специфікацію №10, якою передбачено поставку Товару у кількості 24 700 на загальну суму 460 605,60 гривень.
Строк поставки: до 05.11.2018 (п.2 Специфікації).
Також, пунктом 4 даної Специфікації сторони визначили порядок оплати: відстрочка 120 к.д. з моменту поставки товару.
Додатковою угодою №1 від 17.12.2018 сторони внесли зміни до договору №КС/125-18 від 01.01.2018, в частині визначення реквізитів для оплати поставленого Товару, зазначено, що оплата Покупцем заборгованості перед Постачальником проводиться протягом 150 календарних днів.
Заявник зазначає, що оплата товару мала бути проведена протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідно до п.4.2. договору.
Однак, у відповідності до п.4.2. договору оплата проводиться протягом 60 календарних днів з дати поставки кожної конкретної партії Товару, зазначеної у відповідній Специфікації до договору і отримання належним чином оформленого рахунка від Продавця
Рахунку на оплату та доказів отримання його боржником суду не надано.
Крім того, пунктом 4 Специфікації №10 від 03.10.2018 сторони визначили порядок оплати поставленого товару: відстрочка 120 к.д. з моменту поставки товару, що суперечить доводам заявника щодо моменту виникнення заборгованості.
Спірний товар був поставлений заявником 28.01.2019, тобто оплата мала бути проведена до 28.05.2019 включно, а не до 28.03.2019 як зазначає заявник.
У зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару, заявником заявлено до стягнення пеню на підставі п.10.1 договору за період з 28.03.2019 по 28.10.2019.
Окрім того, у зв`язку із порушенням споживачем умов договору та згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України, розділом 8 договору №114 від 01.11.2005, на підставі розрахунків і нарахувань, заявник нараховує 2719,02 гривень інфляційних втрат за період з 21.11.2016 по 07.10.2019; 1050,36 гривень 3% річних за період з 21.11.2016 по 07.10.2019; 742,08 гривень пені за період з 21.05.2018 по 07.10.2019.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.
Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
З розрахунку заявника вбачається, що ним здійснено розрахунок пені за 7 місяців в порушення умов законодавства.
Крім того, заявником заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 1 706,00 гривень за період з 28.03.2019 по 28.10.2019, а також інфляційні втрати в розмірі 2 542,88 гривень за період з березня по травень 2019 року.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року №265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.
У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Дослідивши поданий розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення, а також не вірно визначено момент настання прострочення платежу, що призвело до не вірного визначення періодів нарахування.
Частиною третьою статті 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
При цьому, в даному випадку положення даної статті не можуть бути застосовані, оскільки всі складові частини заявлених вимог підлягають розгляду в порядку наказного провадження, при цьому частина з них не підлягає задоволенню в силу неправильного розрахунку заявника.
Часткове задоволення заяви Господарським процесуальним кодексом не передбачено, адже згідно ч.2 ст. 154 цього Кодексу за результатми розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу..
За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» про видачу судового наказу.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 ГПК України).
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Сорс» 120 787,63 гривень, з яких 96 969,60 гривень основного боргу, 19 569,15 гривень пені, 1 706,00 гривень 3% річних, 2 542,88 гривень інфляційних втрат - відмовити.
Ухвала суду підписана 05.11.2019.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Апеляційна скарга може бути подана до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.М. Фурсова