ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2945/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Ярош А.І., Поліщук Л.В.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від прокуратури - Кірющенко А.В., посвідчення № 035593, від 07.09.15;

від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Ярошенко Г.Ю., довіреність № 31-15-0.6-62/62-19, від 15.07.19;

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019

у справі №916/2945/18

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі:

- Серпневського навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Тарутинської районної ради Одеської області;

- Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю „УКРАГРОСВЄТ

про визнання недійсним договорів та повернення земельної ділянки, -

(суддя місцевого господарського суду - Цісельський О.В., дата та місце прийняття рішення: 04.04.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

В січні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Серпневського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа I-III ступенів - дошкільний навчальний заклад" Тарутинської районної ради Одеської області (далі Серпневський НВК), Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгросвєт" (далі ТОВ «Украгросвєт») про: визнання недійсним договору про сумісну діяльність від 01.01.2018, укладеного Серпневським навчально-виховним комплексом "Загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад" Тарутинської районної ради Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгросвєт"; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгросвєт" звільнити земельну ділянку площею 100,00 га вартістю 3 116766,00грн., розташовану на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області та повернути її Серпневському навчально-виховному комплексу "Загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад" Тарутинської районної ради Одеської області за актом прийому-передачі.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що у даному випадку спірний договір не є договором про спільну діяльність, оскільки його умовами та первинними документами щодо його виконання не підтверджується наявність спільної мети сторін на спільний обробіток земельної ділянки, об`єднання зусиль та певних внесків сторін для досягнення певних господарських цілей, наведених в предметі договору, кінцевої мети та діяльності сторін в досягненні результату співпраці, внаслідок якого сторони отримують прибуток від спільної діяльності, що підлягає розподілу відповідно до умов договору, розмір його та пропорційні частки, право спільної власності на плоди, продукцію, доходи від спільної діяльності.

Аналізуючи зміст угоди, прокурор дійшов висновку, що ТОВ "Украгросвєт" виконує роботи з обробітку земельної ділянки навчального закладу та здійснює оплату за її використання, тобто Серпневський НВК фактично передав ТОВ "Украгросвєт" у платне користування земельну ділянку, не укладаючи договору оренди земельної ділянки відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 (суддя Цісельський О.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що з викладених прокурором обґрунтувань підстав звернення до суду з даним позовом для захисту інтересів держави саме в особі позивачів вбачається, що бездіяльність позивачів прокурором не підтверджена жодним належним та допустимим доказом щодо невиконання позивачами заходів, спрямованих на захист інтересів держави саме у галузі земельних правовідносин.

Місцевий господарський суд зазначив, що посилання прокурора в позовній заяві на невчинення Серпневським НВК та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області заходів, спрямованих на захист інтересів держави не є належним обґрунтуванням прокурором підстав представництва і, як наслідок, правомірного звернення до суду з даним позовом. Вищезазначене стало підставою для відмови в позові прокурора по суті.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 по даній справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що прокурором в даному випадку не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави та того, що позивачі не здійснюють захист або здійснюють його неналежно.

На думку заявника апеляційної скарги судом першої інстанції невірно застосовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та в порушення ст. 236 Господарського процесуального кодексу України не прийнято до уваги, що у даному випадку прокурор набув право на представництво, оскільки Серпневським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області не вжито заходів на захист інтересів держави.

На думку апелянта, не здійснення захисту в даному випадку згідно з положеннями ст.23 Закону України «Про прокуратуру» полягає в тому, що позивачі, за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам, за захистом до суду не звернулись.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2945/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 по справі №916/2945/18 призначено до розгляду на 24.06.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 по справі №916/2945/18 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Ярош А.І., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 по справі №916/2945/18 зупинено до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №587/430/16-ц.

02.10.2019 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Заступника прокурора Одеської області про поновлення апеляційного провадження у справі №916/2945/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019, у зв`язку із закінченням касаційного перегляду справи №587/430/16-ц та усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження у справі №916/2945/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 поновлено апеляційне провадження по справі №916/2945/18, розгляд справи призначено на 04.11.2019.

В судовому засіданні представник прокуратури та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягали на її задоволенні та скасуванні рішення місцевого господарського суду по даній справі.

Представники інших учасників судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників, які не з`явились, за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Тарутинської районної ради №32/2017-РР від 14.06.2017 було затверджено нову редакцію Статуту Серпневського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІI ступенів дошкільний навчальний заклад" Тарутинської районної ради Одеської області.

Відповідно до п.1.1 Статуту Серпневський НВК є навчально-виховним закладом, який утворений на майні, що належить на праві спільної власності територіальним громадам сіл і селищ Тарутинського району, інтереси яких представляє Тарутинська районна рада Одеської області і за своїм статусом є комунальним навчальним закладом.

Координація діяльності Серпневського НВК здійснюється уповноваженим Тарутинською районною радою Одеської області органом - Тарутинською районною Державною адміністрацією Одеської області, у тому числі її структурним підрозділом у сфері освіти.

Згідно з п. 10.1 Статуту Серпневський НВК матеріально-технічна база навчального закладу складається з будівель, споруд, земельних ділянок, комунікацій, інвентарю, обладнання, транспортних засобів, службового житла, інших матеріальних цінностей, вартість яких відображена у балансі Серпневського НВК або централізованої бухгалтерії, яка обслуговує навчальний заклад.

На підставі державного акту на право постійного користування землею серії ЯЯ №205642 від 06.09.2005, у постійному користуванні Серпневського НВК перебуває земельна ділянка площею 100,00 га, розташована на території Серпневської селищної ради Тарутинвського району Одеської області.

Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за №1. Вказана земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення і надана навчальному закладу для ведення дослідних і навчальних цілей.

01.01.2018 Серпневським НВК та ТОВ "Украгросвєт" укладено договір про сумісну діяльність на земельну ділянку площею 100,00га.

Згідно з пунктом 1.3 договору Серпневський НВК надає земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні, загальною площею 100,00га для вирощування сільськогосподарських культур на вказаній ділянці, а ТОВ "УКРАГРОСВЄТ" самостійно оброблює надану закладом земельну ділянку.

Також відповідно до п. 2.1 договору Серпневський НВК зобовязується надати вказану земельну ділянку та не втручатись в сільськогосподарське виробництво, яке здійснюється підприємством.

ТОВ "УКРАГРОСВЄТ" зобов`язується вирощувати сільськогосподарські культури, самостійно і за свої кошти закуповувати необхідні насіння, паливо, добрива і засоби захисту рослин, наймати необхідну кількість працівників і оплачувати їх діяльність, при проведенні сільськогосподарських робіт використовувати свою сільськогосподарську техніку або самостійно орендувати її (пункт 2.2 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що перерахування належної частки прибутку навчальному закладу проводиться поквартально протягом року.

Згідно з п.3.3 договору за несвоєчасне перерахування належної долі прибутку з вини підприємства, воно сплачує закладу понад належну суму боргу пеню у розмірі 0,3% від неперерахованої суми за кожен день прострочення.

Вказаний договір укладено терміном на сім років сільськогосподарського виробництва. Після закінчення строку дії договору підприємство має переважне право поновити його на новий строк, для чого повідомити навчальний заклад за 30днів до закінчення дії договору про намір продовжувати дію договору (п.20).

01.01.2018 між Серпневським НВК та ТОВ "Украгросвєт" було складено акт передачі земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, відповідно до якого Серпневський НВК передав, а ТОВ "Украгросвєт" прийняв в оренду на 7 років земельну ділянку площею 100,00га ріллі, розташовану на території Серпневської селищної ради Тарутинського району, для ведення сільськогосподарського виробництва.

27.12.2018 прокуратурою Одеської області на адресу позивачів направлено лист за вих. № 08-2681-18, в якому прокурор зазначив, що відповідно до ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокуратурою встановлено підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Серпневського НВК та ГУ ДЗК в Одеській області та підготовлено позовну заяву про визнання недійсними договору про сумісну діяльність від 01.01.2018, укладеного між Серпневським НВК та ТОВ "Украгросвєт", яку найближчим часом ним буде направлено до Господарського суду Одеської області для розгляду по суті. При цьому прокурор також зазначив, що копію позовної заяви та долучені до неї документи будуть направлені згідно з вимогами процесуального законодавства.

Невідповідність оспорюваних договорів приписам чинного законодавства України і стало підставою для звернення прокурора до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Частинами 1, 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи значення поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який як однієї із засад правосуддя, передбачений пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №587/430/15-ц вказано, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень.

Поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до Господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому, у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

Більше того, саме лише посилання прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позов у справі, що розглядається, подано прокурором в інтересах держави в особі Серпневського НВК та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у зв`язку з недотриманням норм земельного законодавства при укладенні договору про сумісну діяльність.

Разом з тим, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що у Держгеокадастру відсутні повноваження на звернення до суду з позовом у спірних відносинах з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1-2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування."

За змістом положень ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх

Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є визнання недійсним правочину, укладеного позивачем-1 та відповідачем і витребування земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні Серпневського НВК.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що в даній справі, враховуючи характер правовідносин, предмет і підстави позову, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відтак, не має повноважень на звернення до суду саме з даним позовом. З цих же підстав Серпневський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад», з огляду на положення його Статуту також не може вважатися органом, уповноваженим державою здійснювати її відповідні функції у даних правовідносинах, а відтак прокурором помилково, на думку суду апеляційної інстанції, визначено в якості позивачів Серпневський НВК та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

За таких обставин, у даній справі прокурором не доведено законних підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах в особі визначених ним органів.

Судова колегія наголошує, що обставини наявності визначених законодавством підстав для представництва інтересів держави та їх доведення прокурором підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення чинного законодавства у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України недотримання порядку представництва унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення права і відповідно ухвалює рішення на його захист чи відмову позивачу у захисті, встановивши необґрунтованість заявленого позову.

Недоведеність прокурором законних підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, у даному випадку місцевий господарський суд, дійшовши висновку про відсутність у прокурора процесуальної дієздатності для звернення з даним позовом, тобто обставину, яка виключає розгляд заявленого прокурором позову по суті, помилково вдався до оцінки та спростування заявлених вимог по суті спору, що у свою чергу мало наслідком вчинення неправильної процесуальної дії у вигляді прийняття рішення про відмову в позові, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати положення, передбачені ст. 278 Господарського прцесуального кодексу України, скасувати оскаржуване судове рішення та залишити позов прокурора без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 278 Господарського прцесуального кодексу України, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 129, 269, 275, 277, 278, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 у справі №916/2945/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2019 у справі №916/2945/18 скасувати.

Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Серпневського навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад Тарутинської районної ради Одеської області; Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю „УКРАГРОСВЄТ про визнання недійсним договорів та повернення земельної ділянки залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.11.2019 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Л.В. Поліщук

А.І.Ярош