ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 910/18299/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 24.07.2019 (вх. №09.1-04.1/6115/19 від 07.08.2019) Публічного акціонерного товариства «Газпром» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 про відмову у задоволені скарги Публічного акціонерного товариства «Газпром» про визнання неправомірними дій державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по визначенню вартості майна та заборону Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно ПАТ «Газпром», а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ «Газтранзит».

у справі №910/18299/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства «Газпром»

про стягнення 85.965.927.000 грн штрафу, 85.965.927.000 грн пені та зобов`язання виконати п.4 рішення Антимонопольного комітету України від 22.01.2016 № 18-р

за участю представників учасників справи:

від стягувача - Павленко О.В., довіреність № 300-122/03-75 від 08.07.19;

Атаманюк Г.В., довіреність № 300-01/95 від 16.08.19

від боржника - Кравець О.С., довіреність № 01/04/04-543д від 23.09.19

від ДВС - Скалецька І.О. довіреність № 7665/9.1.4/22-19 від 18.09.19

Медведєв О.В. довіреність № 13548/20.3/22-18 від 20.12.18

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017, позовні вимоги Антимонопольного комітету України задоволено повністю: стягнуто з ПАТ «Газпром» у дохід загального фонду Державного бюджету України 85 965 927 000,00 грн штрафу і 85 965 927 000,00 грн пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 22.01.2016 № 18-р у справі № 143-26.13/108-15 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», а також зобов`язано ПАТ «Газпром» виконати пункт 4 резолютивної частини Рішення АМК щодо припинення порушення, зазначеного в пункті 2 згаданого рішення, шляхом забезпечення отримання послуг з транзиту природного газу магістральними трубопроводами територією України у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на обґрунтованих умовах; стягнуто з ПАТ «Газпром» на користь Комітету 206 700,00 грн судового збору.

17.03.2017 на виконання судового рішення видано накази, зокрема, про: стягнення з боржника з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 85 965 927 000 грн штрафу і 85 965 927 000 грн пені.

18.01.2018 до господарського суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Газпром» на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання неправомірними дій державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по визначенню вартості майна (16650 штук простих іменних акцій АТ «Газтранзит», що становить 40,2174% статутного капіталу емітента, власником яких є ПАТ «Газпром») та заборону Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно ПАТ «Газпром», а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ «Газтранзит», що становить 40,2174% статутного капіталу емітента, власником яких є ПАТ «Газпром»).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 Публічному акціонерному товариству «Газпром» відмовлено у задоволені скарги про визнання неправомірними дії виконавця по визначенню вартості майна та заборону Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно ПАТ «Газпром», а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ «Газтранзит».

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач у справі - Публічне акціонерне товариство «Газпром» подав апеляційну скаргу б/н від 24.07.2019 (вх. №09.1-04.1/6115/19 від 07.08.2019) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/18299/16, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ «Газпром» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дії виконавця по визначенню вартості майна та заборону Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно ПАТ «Газпром», а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ «Газтранзит». Разом з апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин справи з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального закону. Так, апелянт стверджує, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки поданому заявником фінансового звіту боржника за 2017 рік, який свідчить про невірне визначення суб`єктом оціночної діяльності вартості майна. Реалізація майна, що належить боржнику, вчинюється державним виконавцем під час оскарження його дій з визначення вартості цього майна, що на думку апелянта, порушує права останнього. Апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано приписи ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Також боржник звертає увагу на те, що судом не було досліджено обставин складання державним виконавцем акта згідно вимог п. 18 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Дідиченко М.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 поновлено Публічному акціонерному товариству «Газпром» процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/18299/16. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 24.07.2019 (вх. №09.1-04.1/6115/19 від 07.08.2019) Публічного акціонерного товариства «Газпром» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/18299/16. Антимонопольному комітету України та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а учасникам справи заяв, клопотань, пояснень до 06.09.2019. Справу №910/18299/16 призначено до розгляду на 12.09.2019.

29.08.2019 від Антимонопольного комітету України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/18299/16.

Заперечуючи проти доводів апелянта, Антимонопольний комітет України вказує на те, що державний виконавець, у відповідності до ст. ст. 18, 20, 57 Закону України «Про виконавче провадження», для з`ясування питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, має право залучити експертів. А тому, на думку стягувача, твердження апелянта про невірне застосування місцевим господарським судом положень ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставні. Крім того, стягувач вважає, що у відповідності до положень ст. 57 названого Закону учасники виконавчого провадження, які не згодні з результатами визначення вартості майна, мають право на оскарження цієї оцінки. Разом з цим, скаржник звертає увагу на те, що дана норма не містить надання сторонам виконавчого провадження права на оскарження процесуальних дій державного виконавця щодо залучення суб`єкта оціночної діяльності, про що фактично вказується заявником у його скарзі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 розгляд справи відкладено на 20.09.2019.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Дідиченко М.А. та Зубець Л.П. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Дикунської С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 апеляційну скаргу б/н від 24.07.2019 (вх. №09.1-04.1/6115/19 від 07.08.2019) Публічного акціонерного товариства «Газпром» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 прийнято до провадження визначеним складом суду.

В судовому засіданні 20.09.2019, на підставі ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 21.10.2019.

01.10.2019 від Публічного акціонерного товариства «Газпром» надійшли письмові пояснення.

Представник апелянта в судовому засіданні 21.10.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 скасувати.

Представники Антимонопольного комітету України та державної виконавчої служби заперечили проти доводів апелянта, просили ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 залишити без змін.

Згідно п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали оскарження, заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. від 21.04.2017 ВП № 53823056 відкрито виконавче провадження на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі №910/18299/16 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Газпром» в доход загального фонду Державного бюджету України 85 965 927 000 грн штрафу і 85 965 927 000 грн пені.

В межах виконавчого провадження ВП № 53823056 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. від 08.11.2017 року описано та накладено арешт на майно боржника, а саме акції прості іменні ПрАТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн, у кількості 16 650 штук, заблоковані 12.05.2017 на рахунку в цінних паперах № 300780 -RU20003622 , що належать ПАТ «Газпром».

20.11.2017 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 № 910/18299/16 прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єктом оціночної діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» (сертифікат Фонду державного майна України № 449/16 від 17.06.2016). Зобов`язано ТОВ «Українська експертна група» надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань арештованого майна, а саме: цінні папери, що обліковуються в Депозитарній установі ПАТ «Альфа-Банк», а саме акції прості іменні ПрАТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, на рахунку в цінних паперах № 300780 - RU20003622, що належать ПАТ «Газпром». Попереджено суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність надання завідомо неправдивого звіту.

Звертаючись зі скаргою на дії державного виконавця, ПАТ «Газпром» посилався на те, що державним виконавцем була порушена процедура призначення суб`єкта оціночної діяльності; оцінка проведена з порушення вимог законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не володів усіма вихідними даними, необхідними для складання звіту; у державного виконавця не було законних підстав для проведення оцінки майна боржника з підстав того, що постанова від 08.11.2017 ВП № 53823056 (про опис та арешт майна) та постанова від 20.11.2017 ВП № 53823056 (про призначення суб`єкта оціночної діяльності) оскаржені боржником в судовому порядку.

Місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 20, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлення обставин відсутності доказів письмового повідомлення державного виконавця про визначену сторонами вартості майна (за взаємною згодою), дійшов висновку про те, що державний виконавець був зобов`язаний самостійно вжити заходів для визначення вартості майна. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з відсутністю на рахунках боржника достатньої суми коштів для виконання остаточного рішення суду, стягувач, в порядку ст. 121 ГПК України (в редакції до 03.10.2017) та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, яка була задоволена судом. За встановленого, суд дійшов висновку, що спосіб та порядок виконання рішення суду не порушено.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), у відповідності до присів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 названого Закону унормовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, за змістом ст. 19 Основного Закону, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Звернення стягнення на майно боржника, за змістом ст. 48 Закону № 1404-VIII, полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, у зв`язку з неможливістю виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 на підставі статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 23.03.2017) Антимонопольний комітет України звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/18299/16, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017, задоволено заяву стягувача та змінено спосіб, порядок виконання рішення суду рішення Господарського суду від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16, постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Газпром" в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 85 965 927 000 грн штрафу і 85 965 927 000 грн пені, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Газпром" на користь Антимопольного комітету України 206 700 грн судового збору, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами.

Як вже зазначалось, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. постановою від 08.11.2017 ВП № 53823056 накладено арешт на майно боржника, зокрема, прості іменні акції ПАТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн, у кількості 16 650 штук, заблоковані 12.05.2017 на рахунку в цінних паперах № 300780 -RU20003622 , що належать ПАТ «Газпром».

Відповідно до ст. 57 Закону № 1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Згідно ст. 20 Закону № 1404-VIII для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності. Експерт, спеціаліст і суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання мають право на винагороду за надані ними послуги. Винагорода та інші витрати, пов`язані з проведенням експертизи, наданням висновку спеціаліста або звіту суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, належать до витрат виконавчого провадження. Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем.

Відповідно до п. 18 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) у разі якщо сторони виконавчого провадження або їх представники, а також заставодержатель у десятиденний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна, про що складає відповідний акт. У випадках, передбачених абзацом другим частини третьої статті 57 Закону, виконавець для оцінки майна залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Визначення вартості майна боржника виконавцем проводиться за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з урахуванням фактичного стану майна, у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту проведення опису й арешту майна. Для визначення вартості майна виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна. З метою належного визначення вартості окремих видів майна виконавець може в установленому порядку залучати до процесу опису майна експертів чи спеціалістів.

Виходячи із приписів вищенаведених норм чинного законодавства, а також з огляду на те, що сторонами виконавчого провадження, зокрема, боржником, у встановлений ст. 57 Закону № 1404-VIII строк письмово не повідомлено державного виконавця про визначеному ними вартість майна, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що державний виконавець був зобов`язаний вчинити дії, що спрямовані на встановлення вартості арештованого майна задля своєчасного та повного виконання остаточного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом невірно було застосовано приписи ч. 2 ст. 57 Закону № 1404-VIII з підстав недослідження обставин складання державним виконавцем акта, судовою колегією визнаються необґрунтованими, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду про наявність у державного виконавця права залучати суб`єктів оціночної діяльності для встановлення вартості майна. До того ж, у відповідності до вимог п. 18 Інструкції № 512/5 державний виконавець складає акт про визначення вартості майна у випадку коли оцінка проводиться ним самостійно. Складання акта щодо неможливості самостійного проведення державним виконавцем оцінки, на чому наполягає апелянт, чинним законодавством не передбачено.

На твердження апелянта про порушення його прав у зв`язку із реалізацією державним виконавцем майна, оцінка вартості якого є предметом оскарження у суді, судова колегія зауважує, що у відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону № 1404-VIII оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Процесуальних документів про зупинення реалізації майна матеріали оскарження не містять. До того ж, питання правомірності дій державного виконавця з реалізації арештованого майна у даній скарзі не порушено, а тому вищенаведені доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Щодо аргументів скаржника про ненадання місцевим господарським судом юридичної оцінки фінансовому звіту боржника за 2017 рік, яким, на його думку, підтверджується факт невірного визначення вартості майна, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до вимог чинного процесуального закону обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки для встановлення оцінки вартості майна необхідним є залучення спеціальних знань у відповідній сфері, а звіт фінансової господарської діяльності не є висновком експерта, в розумінні ст. 98 ГПК України, суд вважає, що боржником належними засобами доказування не було спростовано вірності проведеної суб`єктом оціночної діяльності оцінки. Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що боржник не скористався наданим йому законом правом і у встановлений ст. 57 Закону № 1404-VIII строк не представив державному виконавцю Звіт про оцінку майна.

При цьому, апеляційна інстанція відзначає, що у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції № 512/5, Звіт № 17549 від 11.12.2017 про оцінку майна - 16650 штук простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями () що становить 40,2174 % статутного капіталу емітента, власником яких є ПАТ «Газпром», втратив чинність за спливом шестимісячного строку з моменту його складення згідно ч. 6 ст. 57 Закону 1404-VIII. Тобто у разі реалізації спірного майна державний виконавець має проводити повторну оцінку майна, а відтак боржник виконавчого провадження не позбавлений права узгодити вартість майна, у спосіб встановлений законодавством, та надати незалежний звіт про оцінку майна, складений на замовлення ПАТ «Газпром».

Колегія суддів, серед іншого, вважає за необхідне зауважити, що виконання остаточного рішення суду у відповідності до приписів чинного законодавства є унормованим імперативною нормою закону обов`язком виконавчої служби, який підлягає виконання в межах повноважень та у спосіб визначений спеціальним Законом і Конституцією України.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чижов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Янголенко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значеній статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа Іванов проти України», рішення від 15.10.2009).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини оцінка правомірності втручання держави в гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права мирного володіння, здійснюються, серед іншого, і в контексті принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального характеру, зокрема, якщо справа впливає на майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20.01.2012).

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, з огляду на відсутність встановлення судом обставин порушення державним виконавцем порядку та способу виконання судового рішення, зокрема, з вчинення дій по визначенню вартості майна, судова колегія, з урахуванням принципу обов`язковості судового рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги боржника на дії державної виконавчої служби.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом в рамках виконавчого провадження, інші доводи ПАТ «Гаспром», викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваного судового рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Газпром» - залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 залишити без змін.

3. Копії матеріалів оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/18299/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 31.10.2019