ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 923/359/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Лянна О.А. за посвідченням від 19.01.2015 року № 031420;

від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон Каверіна О.Б. за довіреністю від 29.08.2019 року № 32-21-0.62-108/62-19;

від Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "ГІНТАРАС" ЛТД, м. Херсон Єрьоменко Ю.А. за ордером від 04.11.2019 року серія ОД № 339164;

від Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року, м. Херсон, суддя Соловйов К.В., повний текст рішення складено 12.08.2019 року

у справі № 923/359/19

за позовом Заступника керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області, м. Олешки Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "ГІНТАРАС" ЛТД, м.Херсон

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області

про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

В травні 2019 року Заступник керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області, м. Олешки Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ГІНТАРАС" ЛТД, м. Херсон, в якій просив суд розірвати договір на право тимчасового користування земельною ділянкою площею 71,01 га (кадастровий номер :09:073:0001) від 18.04.1997 року, укладений між Козачелагерською сільською радою народних депутатів Цюрупинського району Херсонської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "ГІНТАРАС" ЛТД, м. Херсон, зареєстрований в книзі записів договорів тимчасового користування землею від 18.04.1997 року за № 1 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25093069 від 28.02.2018 року; вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ГІНТАРАС" ЛТД, м. Херсон земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 71,01 га (кадастровий номер :09:073:0001) вартістю 1 526 889 грн. 45 коп., та передати державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон, а також відшкодувати прокуратурі суму сплаченого судового збору за рахунок відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч укладеного договору на право тимчасового користування земельною ділянкою площею 71,01 га від 18.04.1997 року, зі змінами внесеними рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року у справі № 923/903/16, відповідач систематично, а саме з травня 2017 року, не виконує своїх зобов`язання в частині сплати орендної плати, що призвело до виникнення у нього станом на 06.03.2019 року заборгованості по сплаті орендної плати в розмірі 478 747 грн. 92 коп., що в свою чергою є підставою для дострокового розірвання договору та, як наслідок, повернення земельної ділянки державі.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі № 923/359/19 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Козачелагерську сільську раду Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.08.2018 року у справі №923/359/19 (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги задоволено; розірвано договір на право тимчасового користування земельною ділянкою площею 71,01 га (кадастровий номер :09:073:0001) від 18.04.1997 року, укладений між Козачелагерською сільською радою народних депутатів Цюрупинського району Херсонської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон, зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею від 18.04.1997 року за № 1 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №25093069 від 28.02.2018 року; вилучено у Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ГІНТАРАС ЛТД, м.Херсон земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 71,01 га (кадастровий номер :09:073:0001) вартістю 1 526 889 грн. 45 коп., та передано вказану земельну ділянку державі в особі Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон на користь прокуратури Херсонської області 3 842 грн. компенсації на сплату судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, маючи, на підставі договору у власному користуванні земельну ділянку, систематично, а саме з травня 2017 року по лютий 2019 року, не виконував свій обов`язок за відповідним договором щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, що, як за умовами спірного договору, так і за законом (ч. 3 ст. 31 та ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", пункт "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України), є підставою для дострокового припинення спірного договору, шляхом його розірвання, внаслідок чого, в силу приписів ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі", спірна земельна ділянка має бути повернута державі в особі Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області, як орендодавцеві за спірним договором, в зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірми ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2018 року у справі № 923/359/19 скасувати та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд безпідставно застосував положення Закону України «Про оренду землі» до спірних правовідносин та помилково вважав преюдиційною обставиною, зокрема, визначення спірного договору саме договором оренди землі, висновок про що був зроблений у рішенні суду в справі № 923/903/16, оскільки у судовому рішенні по вказаній справі зазначено «За таких обставин позовні вимоги щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині встановлення орендної плати у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки цілком обґрунтовані і підлягають задоволенню, т. я. договір оренди земельної ділянки від 18.04.1997 року є договором оренди земельної ділянки державної власності.», проте, на думку скаржника, вказане твердження не є встановленою обставиною, а лише є оціночним судженням суду, що було висловлене у іншій справі щодо спірного договору та місцевий господарський суд в даній справі мав надавати оцінку правовій природі спірному договору у загальному порядку.

Тобто, в даному випадку, місцевий господарський суд, взявши до уваги оціночне судження суду, що було відображене у мотивувальній частині рішення суду від 13.09.2016 року в справі № 923/903/16, а не встановлену обставину, на думку скаржника, встановив факт без надання оцінки та правової кваліфікації вказаної обставини.

Скаржник зазначає, що на час укладення договору суспільні відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України в редакції від 22 червня 1993 року, Законом України «Про плату за землю», в зв`язку з чим скаржник вважає, що оскільки спірний договір був укладений 18 квітня 1997 року, є всі підстави вважати, що цей договір не є різновидом договору оренди землі і до нього не можуть застосовуватися положення Закону України «Про оренду землі».

Також відповідач зазначає, що звертаючись до суду із відповідним позовом, прокурор належним чином не обґрунтував підстав такого звернення. А обґрунтування прокурором необхідності захисту інтересів держави шляхом розірвання спірного договору, з огляду на те що орендар ухиляється від виконання істотних умов договору щодо внесення орендної плати, що призводить до недонадходження коштів місцевого бюджету, а отже, негативно впливає на формування дохідної частини відповідного бюджету та свідчить про порушення інтересів держави і наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», скаржник вважає безпідставним, оскільки, згідно умов договору, орендна плата вноситься на рахунки Козачелагерської сільської ради народних депутатів (на теперішній час Козачелагерська сільська рада Олешківського району Херсонської області), при цьому остання не була позивачем у вказаній справі, порушення інтересів якої було покладено в обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19, справу призначено до судового розгляду.

25.09.2019 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м.Херсон, в якій позивач просив суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон відмовити, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19 залишити без змін з мотивів, викладених у позовній заяві. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

30.09.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Новокаховської місцевої прокуратури також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

Зокрема, прокурор зазначає, що звернення прокурора із позовом в даному випадку спрямовано на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання використання земельних ділянок, і, як наслідок, забезпечення надходжень до місцевого бюджету, у визначених договором і законом розмірі. При цьому, закон не пов`язує виникнення у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді з неналежним здійсненням або нездійсненням повноважень компетентним органом саме з конкретних причин. Тобто, за змістом вищезазначених норм законодавства не має правового значення, що саме перешкоджало уповноваженому суб`єкту владних повноважень здійснити захист порушених інтересів держави: умисне зловживання владою, вчинення інших дій, за які передбачена кримінальна або дисциплінарна відповідальність, або такі об`єктивні причини, як відсутність коштів, фахівця, який в силу закону не може представляти інтереси в суді, або ж бездіяльність (пасивна поведінка), яка мала місце внаслідок певної події, незалежної від волі суб`єкта владних повноважень, тощо.

Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади, є, зокрема, факт нездійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Крім того, встановлення прокурором причин, з яких позивач не здійснює захист своїх інтересів, не передбачено жодним нормативно-правовим актом і встановлення таких причин не є обов`язком прокурора. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.04.2019 року у справі № 910/3486/18.

Прокуратура зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області, як органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та є розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, заходів щодо розірвання спірного договору та повернення її державі не вжито, в тому числі, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою, внаслідок чого протягом останніх трьох років використовується спірна земельна ділянка без здійснення плати, тобто, з порушенням умов договору та закону. Вказане свідчить про бездіяльність та неналежне виконання обов`язків щодо захисту інтересів держави з боку розпорядника земель сільськогосподарського призначення. Незаконне користування спірною земельною ділянкою порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

04.11.2019 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник, посилаючись на приписи ст. 142 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування», додатково зазначив, що в спірних правовідносинах були порушені інтереси саме Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області, яка не є позивачем по справі. Судовою колегією письмові пояснення до апеляційної скарги долучено до матеріалів справи.

Козачелагерська сільська рада Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалась, відзив на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надала, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке відкладалось та проводилось в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримав свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово та додатково зазначив про неналежне обґрунтування прокуратурою підстав для звернення з відповідним позовом до суду. Представники прокуратури та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги, що викладені у відзивах, просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить роздруківка з сайту Укрпошти.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

18.04.1997 року між Козачелагерською сільською радою народних депутатів Цюрупинського району Херсонської області, як володільцем земельної ділянки, та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон було укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), відповідно до п. 1.1. якого Козачелагерська сільська рада народних депутатів на підставі рішення виконкому Козачелагерської сільської ради народних депутатів від 09.04.1997 року № 34 надала, а Товариство з обмеженою відповідальністю Фірми ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон прийняло в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 109,04 гектарів, в тому числі: 5,53 га рілля, 26,77 га садів, 68,31 га виноградників, 5,38 га господарських шляхів, 0,92 га лісосмуг, 2,13 га господарських дворів, згідно доданого до договору плану землекористування.

Згідно з п.1.2 Договору земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 49 років, для сільськогосподарського використання та обслуговування цеху сухофруктів.

Відповідно до п. 2.1. Договору плата за землю вноситься землекористувачем щорічно у вигляді орендної плата у розмірі земельного податку згідно оцінки землі не пізніше 15 серпня за звітний рік. Землекористувач не звільняється від сплати за землю (п. 2.2 Договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили право Козачелагерської сільської ради припинити дію Договору, зокрема, у разі невиконання землекористувачем зобов`язань, визначених цим Договором, а землекористувач, в свою чергу, зобов`язався своєчасно вносити плату заземлю (пп. Б п. 3.2. Договору).

Договір був зареєстрований 18.04.1997 року за № 1 в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею та в подальшому, а саме 28.02.2018 року за № 25093069 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області від 26.04.2002 року № 20 "Про вилучення земельних ділянок", а саме, п. 1.8, з користування відповідача вилучено, з зарахуванням до земель запасу цієї сільської ради, 0,63 га, що знаходилась під цехом сухофруктів.

На підставі п. 1 розпорядження голови Цюрупинської райдержадміністрації Херсонської області від 17.12.2002 року № 713 "Про внесення змін до договору оренди землі" з користування відповідача вилучено земельну ділянку площею 37,4 га в адміністративних межах Козачелагерської сільської ради.

Відповідно до довідки, складеної начальником районного відділу земельних ресурсів 17.12.2002 року, Товариству з обмеженою відповідальністю Фірми ГІНТАРАС ЛТД, м.Херсон було передано загалом 71,01 га земель запасу Козачелагерської сільської ради.

В 2016 році Заступник керівника Новокаховської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом в інтересах держави в особі позивачів Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 18.04.1997 року.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року, у справі № 923/903/16 внесено зміни до Договору оренди земельної ділянки від 18.04.1997 року, укладеного між Козачелагерською сільською радою Цюрупинського району Херсонської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Гінтарас" ЛТД, м. Херсон, який зареєстровано у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 18.04.1997 року за № 1; пункт 2.1 Договору викладено в наступній редакції - "Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік"; зазначено за текстом договору орендодавцем земельної ділянки - Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон, ідентифікаційний код 39766281 замість Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області.

Згідно листа від 06.03.2019 року № 2890/9/21-22-12-04-07 Головного управління ДФС України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з додатком "Інформація щодо суми нарахувань та сплати за землю ТОВ фірма "Гінтаріс" ЛТД за 2016-2019», що адресований Цюрупинському відділу Новокаховської місцевої прокуратури, відповідач, станом на 06.03.2019 року, має заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 478 747,92 грн., що утворилася, починаючи з 30.04.2017 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Поняття договору оренди землі визначено ст. 13 Закону України "Про оренду землі", за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 1, 3, 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначення її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до ст. 21 цього ж закону це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України).

Крім того, відповідно до ст. 24 та 25 Закону "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

За змістом ч. 1 ст. 32 цього ж Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Також, за приписами ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому судова колегія зазначає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України). Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав наявної заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Так, умовами укладеного між сторонами договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 18.04.1997 року, а саме п. 2.1. (в редакції рішення Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року у справі №923/903/16) встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Землекористувач не звільняється від сплати за землю (п. 2.2 Договору).

При цьому п. 3.1. Договору сторони погодили право Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон (як орендодавця відповідно до рішення Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року у справі № 923/903/16) припинити дію Договору, зокрема, у разі невиконання землекористувачем зобов`язань, визначених цим Договором, а землекористувач, в свою чергу, зобов`язався своєчасно вносити плату за землю (пп. б п. 3.2. Договору).

Тобто, з умов укладеного між сторонам договору, з урахуванням змін, внесених рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року у справі №923/903/16, передбачено обов`язок відповідача своєчасно вносити орендну плату за землю.

Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Головного управління ДФС України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 06.03.2019 року № 2890/9/21-22-12-04-07 з додатком "Інформація щодо суми нарахувань та сплати за землю ТОВ фірма "Гінтаріс" ЛТД за 2016-2019», відповідач, станом на 06.03.2019 року, має заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 478 747,92 грн., що утворилася, починаючи з 30.04.2017 року.

При цьому, згідно цього листа, остання плата за землю відповідачем вносилась 04.05.2017 року у сумі 635 грн., тобто з цього часу і до моменту подання відповідного позову до суду, відповідачем зобов`язання зі сплати орендної плати не виконувались більше двох років поспіль.

Зазначені обставини фактично відповідачем не заперечуються.

Отже, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що в даному випадку наявне істотне порушення Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "ГІНТАРАС" ЛТД, м. Херсон умов укладеного між сторонами договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 18.04.1997 року в редакції рішення Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року у справі №923/903/16, а саме: систематична несплата орендної плати протягом тривалого часу з квітня 2017 року по березень 2019 року, що в свою чергу є підставою для розірвання договору.

Частиною 2 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" встановлено наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, відповідно до ч. 1 якої у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Отже, у відповідача виникає обов`язок повернути земельну ділянку Головному управлінню Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон згідно з вимогами ст. 34 Закону України "Про оренду землі", як наслідок припинення або розірвання договору оренди землі.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки матеріалами справи у сукупності, згідно норм ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, доведено факт того, що відповідач всупереч положенням договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 18.04.1997 року (в редакції, встановленій рішенням суду) та чинного законодавства систематично протягом тривалого часу не виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за землю, що свідчить про наявність правових підстав для дострокового розірвання договору оренди землі.

При цьому на посилання скаржника на те, що за своєю правовою природою спірний договір не є договором оренди землі, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував положення Закону України «Про оренду землі» до спірних правовідносин, оскільки на час укладання такого договору суспільні відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України в редакції від 22 червня 1993 року, Законом України «Про плату за землю», судова колегія зазначає наступне.

Дійсно, на час укладання спірного договору правовідносини тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України в редакції від 22 червня 1993 року, Законом України «Про плату за землю».

25 жовтня 2001 року прийнято та введено у дію 1 січня 2002 року чинний Земельний кодекс України, а Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року втратив чинність. На відміну від останнього, чинний Земельний кодекс України не передбачає можливості набуття та здійснення такого права на землю, як право тимчасового довгострокового користування землею, а містить положення про набуття та здійснення права оренди землі.

Водночас, п. 7 розділу Х «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Оскільки спірний договір був укладений 18.04.1997 року, то на момент введення у дію чинного Земельного кодексу України він не втратив чинність, у зв`язку з цим відповідач після введення в дію чинного Земельного кодексу України зберіг право тимчасового довгострокового користування землею, яке виникло на підставі укладеного із позивачем Договору, проте наведене не свідчить про те, що на теперішній час на правовідносини сторін продовжує розповсюджуватись дія законодавчих актів, що були чинними на момент його укладання.

Крім того, як з назви спірного договору - "Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", так і з його умов вбачається, що фактично за своєю правовою природою спірні відносини є відносинами з оренди землі, в зв`язку з чим вищезазначені посилання скаржника є безпідставними.

Також безпідставними є посилання скаржника на те, що суд першої інстанції визнав спірний договір - договором оренди землі із посиланням на преюдиційність зазначеної обставини у рішенні Господарського суду Херсонської області в справі № 923/903/16, оскільки, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, єдине посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року у справі №923/903/16 було зроблено в описовій частині оскаржуваного рішення, а саме зазначено, що вказаним рішенням суду у справі № 923/903/16 в спірний договір було внесено зміни, які набрали законної сили. При цьому, з мотивувальної частини рішення вбачається, що зміст та правову природу як спірних правовідносин, так і самого договору суд першої інстанції досліджував самостійно.

Що стосується наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі та посилань скаржника на те, що звертаючись до суду із відповідним позовом, прокурор належними чином не обґрунтував підстав такого звернення, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15); держава Україна є одним з учасників цивільних (ст. 2); держава Україна набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ст. 167 та 170).

Коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції: Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 року у справі № 915/478/18).

В судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 с. 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії»).

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави (наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою) у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Вищезазначеним Рішенням Конституційного Суду України також встановлено, що прокурори подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Таким чином, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, прокурор, подаючи до суду позовну заяву, зобов`язаний відповідно до чинного законодавства України обґрунтувати наявність підстав для представництва, а також нездійснення належним чином захисту інтересів держави органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, як і подати суду докази повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Так, прокурором в даному випадку вказано в позовній заяві, що ним вжито представницькі заходи у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "ГІНТАРАС" ЛТД, м. Херсон, всупереч вимог укладеного Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 18.04.1997 року та чинного законодавства, починаючи з квітня 2017 року, не сплачує орендну плату за користування орендованою земельною ділянкою, що призводить до недонадходження коштів до місцевого бюджету, а також негативно впливає на формування дохідної частини відповідного бюджету та що свідчить про порушення інтересів держави.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ст. 15-1 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, органам, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області, є Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Крім того, рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.09.2016 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року, у справі № 923/903/16 внесено зміни до спірного Договору та зазначено за текстом договору орендодавцем земельної ділянки Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон, ідентифікаційний код 39766281 замість Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області.

Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області виступає орендодавцем земельної ділянки, й, відповідно, саме Управління, за умовами договору, має право ініціювати, у встановленому законом порядку, припинення дії договору, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного внесення орендної плати за користування земельною ділянкою та має право звернутись до суду за захистом порушеного права, як власник та розпорядник земель сільськогосподарського призначення.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, Заступник керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області зазначив підставу для звернення до суду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» - неналежне здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області захисту інтересів держави.

При цьому, факти порушення інтересів держави та нездійснення у зв`язку з цим Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області захисту законних інтересів держави вказують надані прокурором матеріали позовної заяви, а причина, через яку позивачем не здійснено відповідних дій, ніяким чином не перешкоджає прокурору здійснювати представництво інтересів держави в особі названого органу державної влади згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, у доданих до позову документах наявні докази обізнаності позивача про зазначені у позовній заяві порушення, зокрема, запити та повідомлення прокуратури, відповіді Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на запити в.о. начальника Цюрупинського відділу Новокаховської місцевої прокуратури щодо причин нездійснення відповідним органом захисту інтересів держави, з яких вбачається, що Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області відповідні дії не здійснюються в зв`язку з обмеженим фінансуванням, тобто наявність зазначених документів свідчить про обізнаність позивача щодо порушень при використанні вищезазначених земельних ділянок, проте, незважаючи на вищезазначені порушення вимог закону, цим органом до часу пред`явлення позову не вжито вичерпних заходів, спрямованих на їх усунення.

За таких обставин, зазначене свідчить про неналежне здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонської області, як органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних відносинах, захисту державних інтересів, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.

При цьому, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вищезазначеними приписами чинного законодавства передбачено право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин, через які цій орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави. Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт не здійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 року у справі №903/129/18, сам факт незвернення відповідного органу до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави в даному випадку, може свідчити про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку прокурором дотримано вимоги закону в частині повідомлення та з`ясування позиції позивача у справі до моменту його звернення до суду з таким позовом.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що пред`являючи зазначений позов до суду, прокурором дотримано вимоги ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 3- 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ГІНТАРАС ЛТД, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 01.08.2019 року у справі № 923/359/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 04.11.2019 року.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
С.І. Колоколов