ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1249/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Мартюк А.І.

Жук Г.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 року

у справі №910/1249/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення неустойки в розмірі 18 780,30 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки в розмірі 18 780,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасної доставки вантажу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" неустойку в розмірі 18 780, 30 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Вказане рішення мотивоване тим, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю у розмірі 18 780,30 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 року у справі №910/1249/19 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не залишив позов без розгляду, оскільки у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/10660/18 вже була надана правова оцінка претензіям № № 225/12, 223/12, 224/12 від 12.07.2018. Також апелянт посилається на те, що зазначені вище претензії не були прийняті апелянтом до розгляду по суті, а повернення претензії у даному випадку не вважається відмовою від розгляду та відповідно не надає права звернутися до суду з позовною заявою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1249/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1249/19 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 у зв`язку із перебуванням суддів Пономаренка Є.Ю. та Руденко М.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/1249/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді - Жук Г.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 прийнято апеляційну скаргу апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 року у справі №910/1249/19 до провадження вказаною колегією суддів.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У травні 2018 року Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до станції призначення Терни Придніпровської залізниці за залізничними накладними № № 01415766, 01415767, 21786325 здійснено перевезення вантажів - шини і покришки пневматичні гумові нові для транспортних засобів і машин, що використовується в будівництві, гірничій справі або промисловості, одержувачем якого було зазначено Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".

Як зазначає позивач, вказаний вантаж було доставлено одержувачу з порушенням строків доставки, у зв`язку з чим позивач 10.07.2018 року звернувся до відповідача з претензіями №№ 225/12, 223/12, 224/12 про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу.

Оскільки станом на 29.01.2019 відповіді на претензії №№ 225/12, 223/12, 224/12 позивач не отримав, а тому останній звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до вимог статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України, Литовської Республіки та Білорусі, а тому до даних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (далі - УМВС).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст.9 Конституції України та ст.10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993р. «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до параграфу § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Параграфом § 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до параграфу § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Так, в матеріалах справи містяться залізничні накладні № 01415766 з датою відправки - 04.05.2018, відстань - 972 км., дата доставки - 16.05.2018; № 01415767 з датою відправки - 04.05.2018, відстань - 972 км., дата доставки - 14.05.2018; № 21786325 з датою відправки - 30.04.2018, відстань - 972 км., дата доставки - 13.05.2018.

Згідно із ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну почату 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Таким чином, оскільки відстань відправки по накладним становить 972 км., термін доставки вантажу визначається, виходячи з норм 1 доба на кожні розпочаті 200 км., тобто 972/200= 5 діб та збільшення терміну доставки на операції, пов`язані з відправленням вантажу - 1 доба.

А тому, термін доставки вантажу який було направлено позивачем мав складати 6 діб та датами прибуття мали бути: за накладною №01415766 - 10.05.2018; за накладною №01415767 - 10.05.2018; за накладною №21786325 - 06.05.2018.

При цьому, фактично вантаж було доставлено: за накладною №01415766 з перевищенням терміну доставки в 6 діб; за накладною №01415767 з перевищенням терміну доставки в 4 доби; за накладною №21786325 з перевищенням терміну доставки в 7 діб.

Відповідно до ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення:

§ 1. Якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

§ 2. Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Виходячи з прострочення терміну доставки підлягають застосуванню такі розміри неустойки:

- за накладною №01415766, 6 діб перевищення терміну доставки/ 6 діб терміну доставки = 1,00 (6/6), тобто термін доставки перевищено понад три десятих, а отже неустойка нараховується у розмірі 30% провізної плати;

- за накладною №01415767, 4 доби перевищення терміну доставки/ 6 діб терміну доставки = 0,67 (4/6), тобто термін доставки перевищено понад три десятих, а отже неустойка нараховується у розмірі 30% провізної плати;

- за накладною №21786325, 7 діб перевищення терміну доставки/ 6 діб терміну доставки = 1,17 (7/6), тобто термін доставки перевищено понад три десятих, а отже неустойка нараховується у розмірі 30% провізної плати.

А тому, як вірно зазначив суд першої інстанції за накладними № № 01415766, 01415767, 21786325 розмір неустойки становить 18 780,30 грн.

Відповідно до § 1 статті 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

§3 статті 46 УМВС передбачено, що претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Згідно з § 5 статті 46 УМВС претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Відповідно до § 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю і при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму.

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендателю підставу відхилення претензії і одночасно повертає документи, прикладені до претензії (відповідно до § 7, 8 статті 46 УМВС).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2018 року позивач звернувся до відповідача з претензіями №№ 225/12, 223/12, 224/12 про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу. До претензії було додано документи передбачені в Додатку №1 до УМВС "Правила перевозок грузов", а саме приписами параграфу 40 статті 40 Розділу IX Претензії "...в случае превышения срока доставки груза - отправитель или получатель - "Оригинал накладной" (лист 1 накладной) и "Лист уведомления о прибытии груза" (лист 6 накладной).

Вищезазначені претензії направлені відповідачу цінним листом 10.07.2018, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису від 10.07.2018 року та фіскальним чеком Укрпошти.

У відповідь на вищезазначені претензії відповідач направив позивачу тотожні за змістом листи-відповіді №ЦМ-У-562/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У-564/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У563/18 від 25.07.2018 в яких зазначено, що відповідач відповідно до приписів п. 6 статті 44 та статті 60 Господарського процесуального кодексу України, повертає без розгляду по суті претензії позивача, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують права позивача на підписання претензії.

Як вбачається з вказаних вище листів ПАТ "Українська залізниця" повернуто позивачеві лише накладні та самі претензії не було повернуто, а також не зазначено будь-які посилання на УМВС при поверненні претензій № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018, при цьому не зазначено про те, що претензії позивача відхилені чи визнані відповідачем повністю, або частково.

Позивачем в доповнення до раніше направлених претензій супровідними листами №№3837/12, 3838/12, 3839/12 від 26.07.2018 року були направлені документи, які підтверджують повноваження особи, яка підписала претензію.

В той же час, таке повернення відповідачем претензій не відповідає вимогам § 6 статті 46 УМВС, оскільки останній має право повернути без розгляду претензію лише у зв`язку з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, чого в даному випадку колегією суддів не встановлено.

При цьому, в рішенні Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 року у справі № 910/10660/18 було встановлено, що претензії позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018 перебувають на розгляді у відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії", заява № 28342/95, п. 61-62; "Рябих проти Росії", заява № 52854/99, п. 51-52; "Пономарьов проти України", заява № 3236/03, п. 40; "Устименко проти України", заява № 32053/13, п. 46).

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/10660/18, то встановлені ним факти мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

А тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, листи №ЦМ-У-562/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У-564/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У563/18 від 25.07.2018 не можуть бути підтвердженням повернення відповідачем претензій без розгляду.

Статтею 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки вантажу - протягом 2 місяців.

Зазначені в § 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в § 2 статті 47 "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається.

Пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Повторне пред`явлення претензії на тій самій підставі не зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Колегією суддів встановлено, що станом на дату подачі позову матеріали справи не містять відповідей на претензії № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018.

Судом враховано, що відповідно до § 3 статті 41 УМВС тягар доказування того, що перевищення терміну доставки вантажу сталося не з вини перевізника, покладається на перевізника.

А тому, оскільки 180-денний строк розгляду претензій позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018 на момент звернення з позовом до суду закінчився та в матеріалах справи відсутні докази відхилення або задоволення, повністю або частково, зазначених претензії позивача, беручи до уваги те, що факт порушення відповідачем строку доставки вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 18 780,30 грн.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції безпідставно не залишив позов без розгляду колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, в рішенні Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 року у справі №910/10660/18 судом зазначено, що оскільки відповідачем розглядаються претензії позивача зі спірних правовідносин станом на момент звернення позивача з даним позовом та суду не надано доказів на підтвердження того, що дані претензії є вирішеними у встановленому УМВС порядку, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що станом на момент звернення з позовом до суду, відповідачем не порушено права позивача, а отже в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог за вказаних позивачем підстав.

При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що виходячи з приписів § 1 та § 2 ст. 30 УМВС, позивач не позбавлений права на звернення до суду в разі порушення відповідачем його прав, зокрема, шляхом необґрунтованого відхилення претензій позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018, та дану обставину слідувало-б вважати новою та належною підставою для звернення позивача до суду з позовом про захист його порушених прав.

Таким чином, оскільки у даному спорі фактично змінилася підстава позову (не надання відповіді на претензії позивача відповідачем та закінчення 180-денного строку розгляду претензій), а тому судом першої інстанції правомірно не було залишено даний позов без розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки 180-денний строк розгляду претензій позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018 на момент звернення з позовом до суду закінчився та в матеріалах справи відсутні докази відхилення або задоволення, повністю або частково, зазначених претензії позивача, беручи до уваги те, що факт порушення відповідачем строку доставки вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 18 780,30 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 910/1249/19.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 910/1249/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 910/1249/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/1249/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 04.11.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді А.І. Мартюк

Г.А. Жук