Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/580/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, )

до відповідача: Овдейчука Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості в розмірі 242 805, 99 грн.

за участі:

від позивача: Гетманщук Л.С. (довіреність №5950-К-О від 03.10.2019);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Овдейчука Володимира Миколайовича про стягнення заборгованості за Договором б/н від 11.05.2011 в розмірі 80 790, 97 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 150 949, 38 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та 11 065,64 - заборгованості по комісії за користування кредитом.

22.08.2019 на адресу начальника відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області, судом було направлено лист-запит щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці вказаного органу щодо Овдейчука Володимира Миколайовича .

03.09.2019 на адресу суду надійшов лист-відповідь відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області, яким підтверджено місце проживання/перебування відповідача, зазначене у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.09.19 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 24.09.2019.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.09.2019 розгляд справи по суті відкладено на 22.10.2019.

У судовому засіданні 22.10.2019 представник позивача просив суд позов задоволити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання 22.10.2019 не з`явився, відзиву на позов не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив. До господарського суду повернулися ухвали суду від 05.09.2019 та 24.09.2019, які направлялася на адресу відповідача, вказану в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , з відміткою поштового відділення "адресат відсутній".

Разом з тим, згідно інформації наданої відділом обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області вбачається, що місцепроживання відповідача співпадає із зазначеним у позовній заяві.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи.

Таким чином суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Овдейчука Володимира Миколайовича та відзиву останнього за наявними у ній матеріалами, у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Позовні вимоги аргументовані тим, що 11.05.2011 фізичною особою - підприємцем Овдейчуком Володимиром Миколайовичем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно вказаної заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які на переконання позивача разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 11.05.2011 та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Позивач вказує, що відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 30 000,00 грн.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за Договором відповідачем у позивача станом на 05.07.2019 обліковується заборгованість останнього в розмірі 275 696,95 грн. яка складається з: 28 076,66 грн. - заборгованість за кредитом; 85 528,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11 065,64 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 151 026,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.02.2014 у справі № 918/1941/13 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Овдейчука Володимира Миколайовича було стягнуто з Відповідача заборгованість за договором № Б/Н від 11.05.2011 у розмірі 32 890,96 грн.

Враховуючи, що відповідачем вищевказане судове рішення про стягнення заборгованості повністю не виконано, АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача сум, які були нараховані згідно умов кредитного договору до теперішнього часу, але не були предметом розгляду у справі № 918/1941/13 та склали 242 805,99 грн, з яких: 80 790,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11 065,64 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 150 949,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 639, ст. 16 Цивільного кодексу, п.6 ст. 232, ст. 193 Господарського кодексу України та пункти 3.18.1.16, 3.18.1.1, 3.18.1.3, 3.18.1.8, 3.18.1.6, 3.18.4, 3.18.4.1.1-3.18.4.1.4, 3.18.4.4, 3.18.2.3.4, 3.18.5.1-3.18.5.4, 3.18.6.1 "Умов та правил надання банківських послуг", якими, зокрема встановлені умови повернення кредитних коштів, сплати процентів та винагороди банку, порядок розрахунків а також встановлені штрафні санкції.

Оцінивши додані до справи докази та доводи наведені у позовній заяві, судом встановлено наступне.

Позивач вказує, що 22.01.2018 відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державної реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

11.05.2011 між ПАТ КБ "ПриватБанк" (Банк) та фізичною особою - підприємцем Овдейчуком Володимиром Миколайовичем (Позичальник) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі Заява, а.с. 25).

Враховуючи, що спірні правовідносини стосуються господарської діяльності Овдейчука Володимира Миколайовича , яка наразі є припиненою, позивач правомірно звернувся саме до Господарського суду Рівненської області з даним позовом.

Згідно Заяви, відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , а також картковий рахунок № НОМЕР_3 .

У Заяві також вказано, що порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитними лімітом регламентуються Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із цією Заявою складають договір банківського обслуговування.

Позивачем до матеріалів справи додано Заяву підписану відповідачем. Разом з тим, в матеріалах справи міститься Витяг з умов та правил надання банківських послуг, на пункти яких посилається позивач в позові (а.с. 26-35), який підпису відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Договір є зобов`язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п.п. 2.1.1. Умовам та правилами надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, дані Умови Пам`ятка Клієнта/Довідка об умовах кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанк", встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Картки та відкриття її рахунку здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки .

Згідно з п.п. 2.1.1.2.1. вказаних Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої зазначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві.

З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг має складатись з: Заяви; Пам`ятки клієнта/Довідки про умови кредитування; Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.

Позивачем до матеріалів справи не додано пам`ятки клієнта/Довідки про умови кредитування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен був надати суду докази на підтвердження факту укладення договору, а також, що відповідна карта передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, тип та строк дії картки, докази зарахування кредитних коштів на картку, докази відкриття на ім`я відповідача рахунку.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Таким чином, Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з яких надано позивачем до матеріалів справи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника.

Судом також не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, не змінювались.

Як вбачається з матеріалів справи в Заяві від 11.05.2011 відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: сума ліміту, процентна ставка, строк дії кредитної картки, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, а у вказаній вище Заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім`я поточний та картковий рахунок у банку.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивачем не надано доказів погодження сторонами умов щодо нарахування пені, нарахування та розмірів процентів за користування кредитними коштами та комісії банку. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не приймається судом як належний доказ, та підстави для стягнення заявлених позивачем сум відсутні.

За таких обставин, враховуючи недоведеність факту укладення договору між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ФОП Овдейчуком Володимиром Миколайовичем , тобто досягнення згоди з усіх істотних умов такого договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за ним, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 233, 237- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Овдейчука Володимира Миколайовича про стягнення заборгованості в розмірі 242 805, 99 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.10.2019.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич