Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/936/19
Господарський суд Івано-Франківської області у складі:
судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Клапків Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1

АДРЕСА_1
до відповідача: Військової частини НОМЕР_2

АДРЕСА_2
про стягнення фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 1065 грн 65 коп

учасники судового процесу:
від позивача: представник не з"явився;

від відповідача: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ: військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до військової частини НОМЕР_2 про стягнення фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 1065 грн 65 коп.

Позовна заява мотивована, тим, що всупереч положень постанови КМУ від 18.10.1999 №1923 «Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями», якою передбачено здійснення оплати вартості наданих медичних послуг військовослужбовцям інших силових структур, відповідач не відшкодував фактично понесені позивачем витрати на лікування військовослужбовця. Вказані порушення щодо недоотримання фінансових ресурсів за безпідставне надання військовослужбовцям інших міністерств та відомств виявлені на підставі аудиторського звіту від 03.12.2016 року за № 234/1/31/18 "Про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідної військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 року".

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.09.2019, суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення; судове засідання по розгляду справи по суті призначив на 07.10.2019.

20.09.2019 до Господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№16133/19), у якому заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до позовної вимоги.

30.09.2019 до Господарського суду від позивача надійшло клопотання №2315 від 26.09.2019 (вх.№16661/19) про розгляд справи без участі повноважного представника позивача. У заяві також позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

07.10.2019 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення судового розгляду справи по суті на 31.10.2019.

21.10.2019 до Господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив №2499 від 18.10.2019 (вх.№18077/19), у якій позивач вказує на те, що ним направлялися на адресу відповідача рахунки на оплату медичних послуг №21,22 від 27.01.2017, при цьому жодним нормативним документом не вставлено порядок направлення рахунків саме заказними листами чи кур"єрами. Крім того, зазначає, що ним не пропущено строк на звернення до суду, оскільки він звертався до Господарського суду м.Києва з позовом до Головного управління НГ України щодо стягнення грошових коштів, але справи залишено без розгляду.

В судове засіданні 31.10.2019 представник позивача не з"явився, причин неявки повноважного представника позивач суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвалу від 07.10.2019 - вручено 15.10.2019.

За приписами ч. 1ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Клопотань про відкладення судового розгляду справи по суті до суду не надходило.

У суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи по суті, з підстав, визначених ч.2 ст. 202 ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що всупереч Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 р. №1923 не було надано протягом 5-ти діб розрахунки на відшкодування витрат надання медичної допомоги військовослужбовцю, що, на думку відповідача, унеможливило здійснити своєчасну оплату за надану медичну допомогу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно копії медичної картки стаціонарного хворого №3290, на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) упродовж 28.02.2015 по 10.03.2015 знаходився солдат Національної гвардії України Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 (військовий квиток серія НОМЕР_3 ).

Згідно розрахунку витрат на лікування і обстеження хворого загальна сума витрат 1280 грн 95 коп.

Згідно відомості витрат за перебування на лікуванні військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 Нацгвардії України, які знаходились у 2015 році, понесені витрати на надання медичної допомоги зазначеному військовослужбовцю склали 1065 грн 65 коп.

У відповідності до аудиторського звіту №234/1/31/18 від 03.12.2016 Міністерства оборони України Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово - господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово - медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) виявлено недоотримання фінансових ресурсів внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств на загальну суму 384108 грн 20 коп за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 рік.

Згідно рахунку - фактури №21 від 27.01.2017, вартість надання послуг на медичне лікування військовослужбовців становить 743 грн 45 коп та №22 від 27.01.2017 вартість послуг за лікувальне харчування військовослужбовців згідно відомості витрат складає 332 грн 20 коп., в яких постачальником вказано Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), а платником Військова частина НОМЕР_2 .

Доказів направлення вказаних рахунків-фактур відповідачу матеріали справи не містять.

У відповідності до запиту позивача №568 від 11.03.2019, адресованого відповідачу, позивач просив оплатити рахунки оплату за надані медичних послуг військовослужбовцям відповідача в сумі 1065 грн 65 коп.

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 (відповідача у справі) № 50/41-440 від 22.03.2019, на запит позивача (вх.№151 від 19.03.2019), вбачається, що за період 2015-2016 солдат ОСОБА_2 на стаціонарне лікування у Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) не направлявся, а тому правові підстави для виставлення рахунку про стягнення витрат на його лікування в сумі 1065 грн 65 коп відсутні. Крім того, вказано, що кошторисні призначення на 2019 рік та відкриті асигнування по загальному фонду за КЕКВ 2220 (медикаменти та перев"язочні матеріали) КПКВ1003020 (забезпечення виконання завдань та функцій Національної гвардії України) для сплати вище зазначеного нарахування не передбачені.

НОРМИ ПРАВА,ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Предметом позову у даній справі є стягнення коштів за лікування військовослужбовця, що підпадає під регулювання відповідних правових норм.

Пунктом 1 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1923 (далі - Порядок), встановлено, що цей Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Медична допомога військовослужбовцям надається військово-медичними закладами інших військових формувань у разі відсутності за місцем проходження ними військової служби військово-медичних закладів відповідних військових формувань або відсутності у них необхідних відділень, фахівців чи спеціального медичного обладнання та у невідкладних випадках. Надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, або орган державної влади, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги.

У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги (абз.2 п.5 Порядку).

Відповідно до пункту 6 Порядку рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів, які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).

Відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу (п.7 Порядку).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів направлення відповідачу рахунків на оплату медичної допомоги у встановлений п. 6 Порядку строк (протягом п`яти днів після її надання) та взагалі, позивач суду не надав.

Предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують наявність у позивача доказів надання медичних послуг на суму 1065 грн 65 коп, у відповідача - обов`язку оплатити наданих послуг. Поданий аудиторський звіт відображає результати недоотримання позивачем фінансових ресурсів, та не стосується предмету даного спору, а тому не приймається судом до уваги.

Приписами ч.2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не доведено виконання вимог п.6 Порядку, який передбачає строки направлення рахунків на оплату медичної допомоги до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, а тому запит позивача №568 від 11.03.2019, в якому також не вказано рахунків оплати, не приймається судом як вимога про сплату коштів в розумінні ст.530 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні позову у зв"язку з його необґрунтованістю, правила про позовну давність застосуванню не підлягають.

Судові витрати, згідно ст.129 ГПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

у позові відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.11.2019

Суддя О.В.Рочняк