ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Справа № 918/470/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. , суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 31.07.19р. суддею Романюком Р.В. об 10:54 год. у м.Рівному, повний текст складено 05.08.19р. у справі №918/470/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Рівнерайкомуненергія" Рівненської районної ради

про стягнення коштів

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Рівнерайкомуненергія" Рівненської районної ради (далі - Відповідач) в якій просить стягнути з останнього 15 574,08 грн пені, 1 240,96 грн 3 % річних та 1 874,03 грн інфляційних.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 21.12.2015 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Рівнерайкомуненергія" Рівненської районної ради (Споживач) укладено Договір № 3375/16-ТЕ-28 постачання природного газу, за умовам якого постачальник передав у власність споживачу природний газ на загальну суму 46575,42 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу

Відповідачем свої зобов`язання по оплаті за переданий газ здійснено несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору. За несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати переданого газу позивач нарахував пеню у розмірі 15 574,08 грн, 3% річних у розмірі 1 240,96 грн та інфляційні у розмірі 1 874,03 грн, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 31.07.2019 року у справі №918/470/19 в позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Рівнерайкомуненергія" Рівненської районної ради про стягнення коштів відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд, з посиланням на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 179, 193, 230, 232, 265 ГК України, ст. 2, ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" , постанову Верховного Суду від 07.02.2018р. у справі №927/1152/16 вказав, предметом спору у даній справі є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в період з січня по квітень 2016 року природний газ, зокрема на заборгованість, яка була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2019 року у справі №918/470/19; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Рівнерайкомуненергія Рівненської районної ради про стягнення 18 689,07 грн., у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити повністю.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з оскаржуваним рішенням і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Звертає увагу, що судом першої інстанції при застосуванні ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730-VIII не враховано ст.ст. 1,2,3 вказаного закону. За наведеного, звертає увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст. 7 Закону є неправомірним.

Вказує, що аналогічна позиція стосовно обов`язковості включення до реєстру підприємств, що є учасниками процедури врегулювання заборгованості, викладена у ряді постанов Вищого господарського суду України, зокрема у справах №910/15010/16, №910/16766/13, 914/2851/16, №922/1110/15, №908/3125/16, №922/4355/14, 908/2114/16, №910/17076/16, №914/1111/16, №912/3303/16, №927/1442/15, №910/15873/13, №917/348/16, №911/3951/16, 911/3951/16 від 02.10.2017 року, постанову ВС у справі №908/3211/16 від 14.02.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Рівнерайкомуненергія" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, з посиланням на ст. 2, ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" вказує, що виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. При цьому достатнім є факт погашення заборгованості за природний газ. На день набрання чинності Законом КП «Рівнерайкомуненергія» не мало перед позивачем заборгованості за спожитий природний газ. КП «Рівнерайкомуненергія» є теплопостачальною організацією і на неї поширюється дія вищевказаного Закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року по справі №927/1152/16.

Просить залишити рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/470/19 від 31 липня 2019 року без змін, а скаргу без задоволення, відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 31.07.2019р. у справі №918/470/19 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальне підприємство "Рівнерайкомуненергія" Рівненської районної ради (Споживач), уклали Договір № 3375/16-ТЕ-28 постачання природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, газ що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 895 тис. куб. м (вісімсот дев`яносто п`ять тисяч куб. м), у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): січень - 350; лютий 255; березень 290; всього І кв. 895 (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору, приймання - передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Згідно п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 806,15 грн., крім того ПДВ - 20 % - 361,23 грн., всього з ПДВ - 2 167,38 грн. (дві тисячі сто шістдесят сім грн. 38 коп.).

Додатковою угодою № 3 від 31.03.2016 року до договору постачання природного газу від 21.12.2015 року № 3375/16-ТЕ-28 сторони погодили п. 5.2. Договору - ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором в період з 01 квітня 2016 року по 31 квітня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того: податок на додану вартість за ставкою 20%. Всього до сплати з ПДВ - 2 124,89 грн. (дві тисячі сто двадцять чотири грн. 89 коп.)

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою № 3 від 31.03.2016 року до договору постачання природного газу від 21.12.2015 року № 3375/16-ТЕ-28 сторони погодили абз. 2 п. 6.1. Договору - остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктами 8.1. та 8.2. Договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання Споживачем умов пункту 6.1. цього Договору Постачальник має право не здійснювати поставку газу Споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Споживачем пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 10.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10 додаткової угоди № 3 від 31.03.2016 року до договору постачання природного газу від 21.12.2015 року № 3375/16-ТЕ-28).

Вказаний Договір та додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 435 від 15.02.2016 р., № 859 від 16.03.2016 р. та № 1262 від 19.04.2016 р., укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської облдержадміністрації, Комінальним підприємством "Рівнерайкомуненергія" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення.

Позивачем, на виконання умов Договору, Відповідачу у січні 2016 року - квітні 2016 року поставлено природного газу обсягом 734,476 тис. куб. м. на загальну суму 1 567 947,32 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 р., від 29.02.2016 р., від 31.03.2016 р. та від 30.04.2016 року

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконував несвоєчасно у визначений договором строк, що підтверджується виписками з банку від 18.02.2016 р., від 29.03.2016 р., від 22.04.2016 р. та від 11.11.2016 р., які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи порушення Відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за договором № 3375/16-ТЕ-28 від 21 грудня 2015 року, Позивачем відповідно до п. 6.1 Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 15 574,08 грн. - пені (з 16.02.2016 р. по 10.11.2016 р.), 1 240,96 грн. - 3% річних (з 16.02.2016 р. по 10.11.2016 р.), 1 874,03 грн. - інфляційних втрат (з червня 2016 р. по жовтень 2016 р. включно) згідно доданого розрахунку.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016р., який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 3 Закону).

За приписами частини першої статті 5 Закону №1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р..

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як зазначалося вище, пунктом 1.2 договору №3375/16-ТЕ-28 від 21.12.2015р. (а.с. 20) передбачено, що газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону №1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону №1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

За наведеного, судова колегія зауважує, що твердження позивача про необхідність застосування положень статей 1, 2, 3 вказаного Закону спростовується наведеним вище, а тому не береться апеляційним судом до уваги.

Як встановлено судом першої та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, на момент набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016 № 1730-VIII (30.11.2016р.) заборгованість відповідача за поставку природного газу за договором постачання природного газу № 3375/16-ТЕ-28 від 21.12.2015р. була погашена, до набрання чинності Закону від 03.11.2016р. №1730-VIII, останній платіж був здійснений 11.11.2016р., що не заперечується позивачем згідно з поданим розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, нарахованих відповідачу за договором станом на дату остаточного розрахунку (а. с. 18, 19) та вбачається із довідки по операціях по підприємству КП «Рівнерайкомуненергія» (а.с. 53) і банківської виписки про проведені господарські операції між сторонами (а. с. 63).

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що заявлені позивачем до стягнення 18689,07 грн., з яких 15574,08 грн. пені, 1240,96 грн. 3% річних, 1874,03 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості переданого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України № 1730-VIII, не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного закону, а виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі № 926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі № 914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, № 916/2278/18 від 25.07.2019.

Щодо посилання скаржника на постанови ВГСУ у справах №№910/15010/16, 910/16766/13, 914/2851/16, 922/1110/15, 908/3125/16, 922/4355/14, 908/2114/16, 910/17076/16, 914/1111/16, 912/3303/16, 927/1442/15, 910/15873/13, 917/348/16, 911/3951/16, 911/3951/16, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі №908/3211/16 від 14.02.2018р. не береться судом апеляційної інстанції, оскільки у вказаній постанові відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості є наведенням фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 31.07.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 31.07.2019р. у справі № 918/470/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 31.07.2019р. у справі № 918/470/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №918/470/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "01" листопада 2019 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.