ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 46/603

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Мамалуя О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Черненка О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - Мануілова Я.І.,

Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Ербелідзе А.О.,

Компанія "Momentum Interprises (Eastern Europ) Limited", Лімассол Кіпр - не з`явився,

Кабінет Міністрів України - не з`явився,

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Лисенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019

(головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011

(суддя Омельченко Л.М.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (правонаступник дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України")

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Компанія "Momentum Interprises (Eastern Europ) Limited", Лімассол Кіпр,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача 1) Кабінет Міністрів України, 2) Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з відпусткою суддів Студенця В.І., Кондратової І.Д. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 14.08.2019, який наявний в матеріалах справи.

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

2. Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до суду з позовом до Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору зберігання природного газу № 658/10/ін. від 05.05.2010 у запропонованій позивачем редакції.

3. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства, ухиляється від оформлення договірних відносин щодо зберігання природного газу, видобутого позивачем за договором № 999/97 про спільну діяльність від 24.12.1997 в січні - березні 2008 та в січні - березні 2010 року, який був переданий в газотранспортну систему відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 у справі 46/603, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 позовні вимоги задоволено. Визнано укладеним договір № 658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 між ВАТ "Укрнафта", як учасником договору про спільну діяльність №999/97 від 24.12.1974 між ВАТ "Укрнафта" й Компанією "Momentum Interprises (Eastern Europ) Limited", та ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

5. Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що відповідач безпідставно ухиляється від укладення з позивачем договору зберігання природного газу, видобутого позивачем у січні - березні 2008 та у січні - березні 2010, та переданого у газотранспортну систему відповідача.

6. Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними у рішенні місцевого суду. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обсяг природного газу, переданого позивачем відповідачу, підтверджений листами відповідача №6796/64-004 від 23.06.2009 та № 7673/64-004 від 05.07.2010, а також висновками судової експертизи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення їх доводів

7. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 14.06.2019 АТ "Укртрансгаз", а 24.06.2019 АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулись з касаційними скаргами, у яких просять рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

8. Касаційні скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій: безпідставно не врахували, що позивачем не було направлено на адресу відповідача будь-якої пропозиції щодо укладення договору зберігання природного газу в редакції прохальної частини позовної заяви; дійшли помилкового висновку про підтвердження факту передачі позивачем відповідачу природного газу в обсягах, зазначених у проекті спірного договору.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9. ПАТ "Укрнафта" подало відзив на касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз", у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.

10. В подальшому до Верховного Суду від ПАТ "Укрнафта" надійшло повідомлення, у якому останній, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" співпадають з касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз", повідомило, що заперечення на касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" є аналогічними заперечення, викладеним у відзиві на касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз".

11. 08.10.2019 2019 АТ "Укртрансгаз" було подано додаткові пояснення, у яких наведено додаткові підстави для скасування рішення та постанови судів попередніх інстанцій.

12. ПАТ "Укрнафта" подало пояснення, у яких заперечує проти додаткових пояснень АТ "Укртрансгаз".

13. Надавши оцінку поданим АТ "Укртрансгаз" додатковим поясненням, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що такі пояснення фактично є доповненням до касаційної скарги, які подані з порушенням приписів ст. 298 ГПК України, а саме поза межами строку на касаційне оскарження.

14. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 298 ГПК України Верховний Суд не враховує такі доповнення АТ "Укртрансгаз".

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

15. Відповідно до даних Національної комісії регулювання електроенергетики України (станом на момент виникнення спірних правовідносин) єдиним підприємством на материковій території України, яке має ліцензію на право провадження господарської діяльності зі зберігання природного газу в підземних сховищах газу, які знаходяться на його балансі, є ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

16. 06.05.2010 ВАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» як управляючим за договором № 999/97 про спільну діяльність від 24.12.1997, листом № юр/2061 від 05.05.2010 направлено відповідачу проект договору №658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010.

17. Даний лист та проект договору відповідач отримав 11.05.2010, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

18. Відповідач договір зберігання природного газу № 658/10/ін від 05.05.2010 не підписав, протокол розбіжностей не склав, відмови від договору позивачу не надіслав.

19. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати укладеним договір зберігання природного газу № 658/10/ін від 05.05.2010 в редакції проекту договору, викладеного у прохальній частині позовної заяви.

20. Згідно з п. 2.1 проекту договору № 658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 (викладеного у прохальній частині позовної заяви): поклажодавець на підставі цього договору передає зберігачу газ на зберігання в обсязі 26532,726 тис. м. куб., з яких:

2.1.1. 16495,952 тис. м. куб. природного газу, що видобутий у січні - березні 2008 року та переданий в газотранспортну систему та який поклажодавець планує передати на зберігання в ПСГ;

2.1.2. 10036,774 тис. м. куб. природного газу, що видобутий у січні - березні 2010 року та переданий в газотранспортну систему та який поклажодавець планує передати на зберігання в ПСГ;

2.1.3. інші обсяги газу, які поклажодавець планує видобути та передати зберігачу для зберігання в ПСГ протягом дії даного договору та/або прийняти від третіх осіб.

21. Згідно з проектом договору від 05.05.2010 (викладеного у прохальній частині позовної заяви) вартість послуг зберігача за зберігання природного газу визначено згідно з нормативно-правовим актом, яким встановлені тарифи на послуги відповідача, а саме, відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України «Про затвердження тарифу на послуги з зберігання природного газу у підземних сховищах газу для ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» від 11.05.2006 № 575.

22. У запропонованому у прохальній частині позовної заяви проекті строк дії договору встановлений: в частині зберігання газу - до 15.04.2011, в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання позивачем своїх зобов`язань за даним договором.

Позиція Верховного Суду

23. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справі, які з`явились у судове засідання, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

24. За змістом ст. 236 ГПК України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

25. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам законодавства, враховуючи наступне.

26. У ч. 2 ст. 16 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належить і визнання права (п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України).

27. Зазначений в ч. 2 ст. 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

28. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

29. Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

30. У разі невизнання стороною договору, укладення якого є обов`язком в силу вимог закону, права іншої сторони на укладення такого договору підлягають захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

31. Разом з тим, примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та ст. 648 ЦК України.

32. Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

33. Зі змісту зазначеної статті вбачається, що передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування.

34. При цьому переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови.

35. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 у справі № 61/341.

36. Таким чином під час вирішення даного спору з`ясуванню підлягав факт ухилення відповідачем від укладення договору в редакції, запропонованій позивачем у позовній заяві.

37. Разом з тим, встановивши, що позивачем направлялась відповідачу пропозиція щодо укладення договору в редакції, яка відрізняється від редакції договору, викладеного позивачем у прохальній частині позовної заяви (виключено окремі пункти договору, внесено зміни по обсягах природного газу), суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про дотриманням позивачем процедури переддоговірного спору щодо проекту договору, викладеного саме у прохальні частині позовної заяви.

38. Отже, для вирішення даного спору про визнання укладеним договору №658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 саме в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви, необхідно було з`ясувати, чи було направлено позивачем на адресу відповідача пропозицію щодо укладення вказаного договору саме в такій редакції, а отже чи дотримано позивачем процедуру переддоговірного спору щодо проекту договору, який є предметом даного спору.

39. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

40. Положеннями ч.ч. 1 - 3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

41. У даному випадку істотною умовою договору зберігання є об`єм газу, який є переданим позивачем відповідачу на зберігання.

42. Разом з тим, вирішуючи питання про те, чи підтверджується наявними у матеріалах справи доказами факт передання позивачем відповідачу на зберігання, видобутого у січні - березні 2008, та в січні - березні 2010 року, природного газу у обсягах, зазначених у проекті договору, суд апеляційної інстанції вказав про те, що наведені обставини підтверджуються листами відповідача №6796/64-004 від 23.06.2009 та № 7673/64-004 від 05.07.2010.

43. Однак апеляційним судом не було враховано, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

44. Таким чином, апеляційним судом порушено приписи ст. 77 ГПК України, відповідно до якої обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

45. Отже, листи відповідача №6796/64-004 від 23.06.2009 та № 7673/64-004 від 05.07.2010, з урахуванням наведених положень законодавства, не можуть вважатись допустимими доказами передачі позивачем відповідачу на зберігання газу, в обсягах, зазначених у проекті договору, який є предметом позову, а отже апеляційний суд встановив відповідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на підставі недопустимих доказів.

46. Крім того, пославшись на те, що передача позивачем відповідачу природного газу у обсягах, зазначених позивачем у проекті спірного договору зберігання, підтверджується висновками судової експертизи, а саме висновком КНДІСЕ №8133/11914/11-45 від 29.02.2012 та висновком повторної судової експертизи КНДІСЕ № 7420/9583/12-45 від 24.10.2012, апеляційний суд не врахував приписів ст. 104 ГПК України про те, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу.

47. Так, суд апеляційної інстанції обмежився виключно цитуванням змісту вказаних висновків експертизи, не з`ясувавши на підставі яких первинних документів експерти дійшли відповідних висновків щодо обсягів переданого позивачем відповідачу газу, видобутого у січні - березні 2008 року та січні - березні 2010 року, зокрема, не надали самостійної оцінки наявним у матеріалах справи актам прийому-передачі природного газу на підготовку Качанівському ГПЗ від 31.01.2008, від 29.02.2008, від 31.03.2008 від 01.02.2010, від 01.03.2010 та від 01.04.2010 (на підставі яких експерти дійшли відповідних висновків) та не з`ясували чи можуть вказані акти свідчити про передачу відповідного обсягу газу, зазначеного в спірному проекті договору зберігання (викладеного в позовній заяві), саме відповідачу у справі.

48. При цьому посилання судом апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові на висновок КНДІСЕ №8133/11914/11-45 від 29.02.2012 не узгоджується з висновками, викладеними цим же судом в ухвалі від 23.05.2012 про те, що у вказаному висновку КНДІСЕ №8133/11914/11-45 від 29.02.2012 судовими експертами не надано чіткої відповіді на поставлені судом питання щодо встановлення факту наявності або відсутності природного газу позивача у підземних сховищах відповідача, у зв`язку з чим було призначено повторну судову економічну експертизу.

49. Враховуючи зазначене, передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність усіх істотних умов у спірному проекті договору зберігання, що є безумовною умовою для визнання договору укладеним.

50. Крім того, однією з істотних умов договору є вартість послуг зберігання послуг зберігача за зберігання природного газу, яка визначена у проекті договору, запропонованому позивачем, згідно з нормативно-правовим актом, яким встановлені тарифи на послуги відповідача, а саме, відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України «Про затвердження тарифу на послуги з зберігання природного газу у підземних сховищах газу для ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» від 11.05.2006 № 575 (чинної на час звернення позивачем з даним позовом).

51. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

52. За змістом ч. 2 ст. 241 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили, зокрема після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

53. Враховуючи, що датою укладення спірного договору буде вважатись дата ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, а також враховуючи визначені у ст. 269 ГПК України межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд повинен був надати оцінку умовам проекту договору, які встановлюють вартість послуг зберігання, на відповідність положенням нормативно-правових актів, чинним на час винесення такої постанови.

54. Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

56. Згідно з ч. 4 ст. 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

57. Оскільки відповідні порушення норм процесуального права, зокрема щодо оцінки доказів у даній справі, допущено саме судом апеляційної інстанції, то Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат

58. Оскільки у даному випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 у справі №46/603 скасувати.

3. Справу №46/603 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді Н.М. Губенко

О.О. Мамалуй