ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019р. Справа № 904/83/19
За позовом: Заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

До: Петропавлівської районної державної адміністрації, смт. Петропавлівка (відповідач-1) та Фізичної особи - підприємця Маркова Дмитра Олександровича, м. Першотравенськ (відповідач-2)

Про: скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Лавренко Н.В.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від прокуратури: Спиридонова Є.О. (прокурор, дов. від 05.03.18р.);

Від позивача: Алєксєєнко Р.Ю. (дов. від 05.03.19р.) ;

Від відповідача-1: не з 'явився;

Від відповідача-2: Меженна О.В. ( адвокат )

СУТЬ СПОРУ :

Заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (позивач) звернувся з позовом до Петропавлівської РДА (відповідач-1) та ФОП Маркова Д.О. (відповідач-2) про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Петропавлівської РДА «Про затвердження ФОП Маркову Д .О . технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради» №Р-513/0/350-15 від 24.12.15р.; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,7908 га, кадастровий номер :02:001:1022, розташованій на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 29.01.16р. між відповідачами-1, 2 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2016р. , номер запису - 13643330; та зобов`язання відповідача-2 повернути державі в особі позивача вищезазначену земельну ділянку у стані , не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач-2 одержав її в оренду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначені розпорядження прийняті з перевищенням повноважень та порушенням норм Земельного кодексу України, а також норм чинного законодавства України, тому є незаконними та підлягають скасуванню.

Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ( позивач) в письмових поясненнях позовні вимоги прокурора підтримала у повному обсязі з підстав , зазначених у позовній заяві.

Петропавлівська РДА ( відповідач-1) відзив на позов не надала, клопотала про розгляд справи без участі її представника та винесеннярішення у справі на розсуд суду.

ФОП Марков Д.О. (відповідач-2) проти задоволення позовних вимог заперечував та вказував , що оспорюванні розпорядження прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, тому є законними та не підлягають скасуванню, оскільки відповідно до розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації «Про затвердження ФОП Маркову Д.О. технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради» №Р-513/0/350-15 від 24.12.15р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та передано в оренду, як не витребувану земельну частку (пай), земельну ділянку, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, за межами населених пунктів, площею 5,0936 га, кадастровий номер :02:001:1022 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; тощо. Також, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності. Окрім того - заперечував проти наявності повноважень прокурора на звернення з цим позовом до суду.

Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (позивач) у письмових поясненнях та під час судових засідань підтримало позовні вимоги прокурора та зазначало, що доводи відповідача-2 не ґрунтуються на об`єктивних доказах та суперечать законодавству; відповідні земельні ділянки є резервним фондом Дмитрівської сільської ради, що підтверджується: науково-технічною документацією по роздержавленню і виготовленню державних актів на право колективної власності на землю і право постійного користування землею колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чкалова; державним актом на право постійного користування землею колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чкалова; науково-технічною документацією по підготовці документів, що посвідчують право власності або користування землею - схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Чкалова. На підставі зазначених документів встановлюється та підтверджується право на земельну ділянку.

Заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області у відповіді на відзив заперечував проти обставин , викладених в ній, з підстав , зазначених у позовній заяві. Також заперечував проти твердження відповідача-2 стосовно пропуску строку позовної давності для звернення з цим позовом до суду, зазначаючи, що інформацію про те, що Петропавлівською РДА (відповідач-1) прийняті оскаржувані розпорядження та укладено спірний договір йому стало відомо лише 22.12.16р. із відповіді на власний запит від 20.12.16р. за вих.№04/81-вих.16; раніше про зазначені факти прокуратурі відомо не було, як і не було відомо позивачу ( ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ).Отже , факт порушення інтересів держави було виявлено лише 22.12.16р., тому відлік строку позовної давності слід обчислювати саме з цього моменту; твердження представника відповідача-2, про те, що строк позовної давності слід обчислювати ще 18.11.15р. є помилковими, адже предметом позову є визнання недійсним розпорядження, яке прийнято 24.12.15р. та договору оренди, укладеного 29.01.16р.

ФОП Марков Д. О. (відповідач-2) заперечував проти відповіді прокурора на відзив на позов з підстав, зазначених у відповіді на відзив. Також , звертав увагу суду на те , що з огляду на додані до справи докази, перебіг строку позовної давності має починатися з 08.02.08р., тобто з дня реєстрації земельної ділянки Держгеокадастром.

Ухвалою суду від 04.06.19р. було зупинено провадження у справі № 904/83/19 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі № 587/430/16-ц.

Ухвалою суду від 17.10.19р. було поновлено провадження у справі у зв`язку з усуненням обставин ( винесенням Великою Палатою Верховного Суду постанови від 26.06.19р. у справі №587/430/16-ц), що зумовили його зупинення; та розгляд справи по суті було призначено на 31.10.19р.

До судового засідання 31.10.19р. з`явилися представники прокурора , позивача та відповідача-2, відповідач-1 явку повноважного представника до судового засідання не забезпечив.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши матеріали справи, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

У 1997 році на замовлення КСП «ім.Чкалова» Дніпропетровською філією Інституту землеустрою виготовлено науково-технічну документацію по роздержавленню земель та виготовленню державних актів на право колективної власності на землю та право постійного користування землею КСП «ім.Чкалова» Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Відповідно до п.1.4.4, п.1.5 зазначеної технічної документації за КСП «ім. Чкалова» закріплено на праві постійного користування 263,7 га земель з державного резервного фонду та зазначено, що землі резервного фонду є державною власністю та використовуються за цільовим призначенням.

Згідно виписки з протоколу № 2 зборів КСП «ім.Чкалова» від 30.04.1997р. зазначеними зборами затверджено науково-технічну документацію по роздержавленню земель і виготовленню державних актів на колективну власність і постійне користування КСП «ім.Чкалова» від 1997 року, якою передбачено виділення та закріплення за господарством земель, у тому числі земель державного резервного фонду площею 263,7 га.

Відповідно до рішення VIII сесії Дмитрівської сільської ради від 14.05.1997 року XII скликання, Колективному сільськогосподарському підприємству ім.Чкалова видано державний акт на право постійного користування землею №004503, серії І-ДП від 21.05.1997, на підставі якого КСП ім.Чкалова передано у користування землі загальною площею 6154,0 га, у тому числі: колективна власність - 5537,8 га, постійне користування - 616,2 га, з них: державний резервний фонд 263,7 га, лісовий фонд - 135,3 га, природоохоронний фонд - 161,8 га, водний фонд - 55,4 га.

Згідно державного акту на право постійного користування на землю колишнього КСП їм. Чкалова від 21.05.1997 № 004503, серії І-ДП, спірна земельна ділянка віднесена до державного резервного фонду із земель, які були передані КСП у постійне користування (а.с.38).

Приналежність спірної земельної ділянки до земель державного резервного фонду, сформованого за рахунок земель колишнього КСП ім. Чкалова, підтверджується: науково-технічною документацією по підготовці документів, що посвідчують право власності або користування землею, схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Чкалова, візуальним співставленням даних згідно плану зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність та експлікації категорій земель, зазначених у державному акті на право постійного користування землею КСП з графічними даними, які містяться в технічній документації щодо встановлення та відновлення меж частини спірної земельної ділянки та її передачі ФОП Маркову Д.О. у 2008 році в оренду.

Крім того, земельна ділянка площею 4, 7908 га з 2003 по 2015 роки передавалася в оренду ФОП Маркову О.Я.

Спірна земельна ділянка була віднесена до земель колективної власності колишнього КСП «ім. Чкалова» , розподіл якої на частки не проводився та згідно листів Держкомзему від 2008 року, перебувала та значилась у землях запасу Дмитрівської сільської ради.

Вказаний факт підтверджується документами, які містяться у реєстраційній справі від 2006 року щодо надання ПП Маркову О.Я. земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, а саме: викопіюванням плану розташування земельної ділянки на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, листами Петропавлівського районного відділу земельних ресурсів від 08.02.08 № 7/09 310 «Про погодження технічної документації щодо відведення земельної ділянки площею 102,672 га в оренду ПП Маркову О.Я. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» та № 7/09 309 «Про дані державного земельного кадастру», а також схемою розподілу спірної земельної ділянки, масштаб 1:25000, затвердженою головою Петропавлівської РДА, головою Дмитрівської сільської ради, начальником Петропавлівського районного відділу земельних ресурсів та ПП Марковим О.Я.

Спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, належить до земель запасу Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, а не до невитребуваних (невизначених) земельних часток (паїв), отже повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою площею 4,7908 га кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:1022 у Петропавлівської районної державної адміністрації відсутні.

Відповідно ст.15-1 Земельного кодексу України та п.1, п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області правом на розпорядження зазначеною земельною ділянкою наділено Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Згідно Акту перевірки №193-ДК/245/АП/09/01/-17 від 31.08.2017р. Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.79-80) Петропавлівською районною державною адміністрацією не підтверджено факт віднесення земельної ділянки кадастровий номер :02:001:10022 до не витребуваних паїв.

Розпорядженням голови Петропавлівської районної державної адміністрації «Про затвердження ФОП Маркову Д.О . технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради» № Р-513/0/350-15 від 24.12.2015р. ФОП Маркову Д.О . затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та передано останньому в оренду, як не витребувану земельну частку (пай), земельну ділянку, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, за межами населених пунктів, площею 4,7908 га, кадастровий номер :02:001:1022, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

29.01.2016р. між Петропавлівською районною державної адміністрацією Дніпропетровської області (орендодавець) та ФОП Марковим Д.О. (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (договір), цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передаванням орендодавцем орендарю у строкове платне користування земельної ділянки.

Відповідно до п.1.2. договору, земельна ділянка надається в оренду на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації від 24.12.2015р. №Р-513/0/350-15 «Про затвердження ФОП Маркову Д.О . технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради».

Згідно п.3.1. договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею: 4,7908 га - ріллі. В п.3.2. договору визначено кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:1022. Згідно п.4.1. договору, договір укладено на строк 30 років. Відповідно до п.5.1. договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі (в національній валюті України - гривна). Орендна плата на рік встановлюється відповідно до ст..272, 288 Податкового кодексу України та становить 4% від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі в Петропавлівському районі. Розмір орендної плати становить 5419,87 гривні за рік.

Пунктом 6.1. договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду із земель не витребуваних паїв на території Дмитрівської сільської ради. Відповідно до п.6.2. договору, цільове призначення земельної ділянки: за КВЦПЗ - код 01.01.: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації речового права оренди (п.14.1 Договору) (т.1, а.с.34-36).

Відповідно до інформації Петропавлівської районної державної адміністрації нормативно грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають в оренді у ФОП Маркова Д.О. , загальною площею 102,672 га, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,7908 га, кадастровий номер :02:001:1022, розташована на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області не проводилася, технічна документація не виготовлялася.

Згідно з інформацією Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області від 12.12.2017 № 452/0/2-17 рішення про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :02:001:1022, що перебуває в оренді у ФОП Маркова Д.О. та входить до складу земельної ділянки загальною площею 102,672 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області , не приймались.

Таким чином, орендну плату за користування земельною ділянкою визначено без проведення її нормативної грошової оцінки.

З наданих прокурором доказів вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000033, внесеного до ЄРДР 06.07.2017, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.і ст.366 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Петропавлівського районного суду від 07.12.2017, проводився тимчасовий доступ з можливістю вилучення документів, у тому числі було вилучено договір оренди земельної ділянки площею 4,7908 га, кадастровий номер :02:001:1022, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 29.01.2016 між Петропавлівською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем Марковим Дмитром Олександровичем. При цьому встановлено, що акт приймання-передачі земельної ділянки відсутній. (т.1, а.с.89, 90-92).

Причиною виникнення спору є перевищення Петропавлівською районною державною адміністрацією наданих законом повноважень при прийнятті розпорядження №Р-513/0/350-15 від 24.12.2015р., внаслідок чого порушено інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. ст. 6, 13, 21, 36, 41, 43, 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» питання щодо розпорядження землями державної власності підлягає вирішенню відповідною місцевою державною адміністрацією, голова якої в межах своїх повноважень видає розпорядження, що в передбачених законом випадках можуть бути оскаржені до органу влади вищого рівня або до суду. Статтями 13, 21 цього Закону встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, в тому числі, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля, місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст.134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняті в межах їх повноважень (ст. ст. 3, 5 Закону).

Розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі (ст. 9 Закону).

Відповідно до ст.13 Закону нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно п. 12 постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04.02.2004 N 122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Зважаючи на викладене, нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

В статті 7 Закону, згідно редакції чинній на момент виготовлення та затвердження проекту із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), встановлено, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом.

У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів.

У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).

Із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються: деградовані, малопродуктивні, а також техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб.

Приймаючи розпорядження №Р-513/0/350-15 від 24.12.2015р., Петропавлівська районна державна адміністрація, перевищила свої повноваження, та в порушення вимог Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розпорядилася земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не була віднесена до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок.

Частиною другою статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Крім того, відповідно до положень ст. 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а земельного податку - дані державного земельного кадастру.

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін в договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Абзацом 1 п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення договору) передбачено, що для визначення розміру орендної плати проводиться нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Так, пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу (у редакції, що діяла на момент укладення договору), визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За визначенням наведеним у ст.1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельної ділянки являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» визначено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій»; склад осіб, що можуть бути замовниками та розробниками документації із землеустрою, визначено статтею 26 Закону України «Про землеустрій».

Статтею 22 зазначеного Закону передбачено, що підставами здійснення землеустрою можуть бути як рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування щодо проведення робіт з землеустрою, так і договори, укладені між землевласниками (землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Земельно-оціночні роботи при здійсненні землеустрою виконуються з метою визначення якісних характеристик, економічної цінності та вартості земель у порядку, встановленому законом. Оцінка земель проводиться для порівняльного аналізу і прогнозу ефективності використання землі як природного ресурсу та основного засобу виробництва, а також при здійсненні цивільно-правових угод, для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, справляння державного мита та в інших випадках, визначених законом (стаття 38 Закону).

Статтею 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується відповідними районними радами.

З наведених вище положень вбачається, що обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно регульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням з порушенням умов та порядку, передбачених чинним законодавством; дотримання порядку визначення орендної плати відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки є чинником економічного регулювання земельних відносин, визначення економічно обґрунтованих надходжень до місцевих бюджетів та можливості подальшої індексації відповідних надходжень, виконання вимог статті 627 Цивільного кодексу України щодо справедливості укладеного договору, шляхом забезпечення застосування рівного підходу при визначенні орендної плати незалежно від особи - учасника правовідносин; порушення цього порядку суперечить частині 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель».

Разом з тим, пунктом 5.1 оспорюваного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, встановлюється відповідно до ст.ст. 272, 288 Податкового кодексу України та становить 4% від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Петропавлівському району.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до частини першої вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

В той же час, у п.2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено про таке : частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов`язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов`язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов`язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Господарським судом встановлено, що Договір оренди земельної ділянки від 29.01.2016р., укладений на підставі розпорядження №Р-513/0/350-15 від 24.12.2015р., суперечить актам чинного законодавства, оскільки нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, проте орендну плату за користування земельною ділянкою визначено без проведення нормативної грошової оцінки, тому суд вбачає підстави для визнання цього Договору недійсним.

Зважаючи на те, що позовна вимога прокурора про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Маркова Д.О. повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вищезазначену земельну ділянку земельну є похідною від позовної вимоги щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.01.2016р., який визнано судом недійсним, суд вбачає правові підстави для її повернення позивачу.

Також , під час винесення рішення у справі, суд враховує, що відповідачем - 1 не надано до суду доказів того, що спірна земельна ділянка є нерозподіленою (не витребуваною), посилаючись на те, що землевпорядна справа стосовно земельної ділянки загальною площею 4,7908 га; кадастровий номер :02:001:1022, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області , не формувалась.

Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача-2 щодо пропущення строків давності на звернення прокурором з цим позов до суду, суд оцінює критично, з урахування наступного. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, позов подано прокурором до господарського суду через поштову установу 22.12.2018 р. Оскільки спірне розпорядження прийнято Петропавлівською районною державною адміністрацією 24.12.2015р., а оспорюваний договір оренди землі укладений відповідачами 29.01.2016 р., суд дійшов висновку, що позов подано в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Окрім того , суд критично оцінює твердження відповідача-2 стосовно того, що прокурор не мав повноваження на звернення з цим позовом до суду, оскільки ці твердження спростовуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 15.10.19р. у справі №903/129/18.

Також, суд критично оцінює твердження відповідача-2 про те, що спірний договір не порушив нічиїх інтересів, оскільки орендна плата сплачується в розмірі більшому, ніж це було б визначено з урахуванням грошової оцінки, оскільки при укладенні спірного договору був порушений публічний порядок визначення суми орендної плати, що діє для усіх суб`єктів земельних правовідносин без виключень.

Відповідно до статті 129 господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача-1, оскільки судом встановлено, що спір виник саме внаслідок неправомірних дій відповідача - 1.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити у повному обсязі

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Петропавлівської

районної державної адміністрації «Про затвердження ФОП Маркову Д.О. технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради» № Р-513/0/350-15 від 24.12.2015р.

3. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,7908 га,

кадастровий номер :02:001:1022, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 29.01.2016р. між Петропавлівською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем Марковим Дмитром Олександровичем, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2016, номер запису - 13643330.

4. Зобов`язати відповідача-2: Фізичну особу-підприємця Маркова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 2; ) земельну ділянку загальною площею 4,7908 га, кадастровий номер :02:001:1022, орієнтовною ринковою вартістю 1 411 400 грн., на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому Фізична особа-підприємець Марков Дмитро Олександрович одержав її в оренду.

5. Стягнути з відповідача-1 : Петропавлівської районної державної адміністрації (52700, смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, вул. Героїв України, буд.62; ) на користь прокуратури Дніпропетровської області ( 49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38; ) : 5 286, 00 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішенням чинності.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне рішення складено 06.11.2019 р.