ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2019 р. Справа№ 910/16486/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 29.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром"

на рішення господарського суду міста Києва

від 21.05.2019 (повний текст складено 24.05.2019)

у справі №910/16486/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром"

до Державного підприємства "Укрриба"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна по Миколаївській області

про визнання недійсною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" (далі - позивач) звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Укрриба" (далі - відповідач) про визнання недійсною додаткової угоди від 01.09.2015 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № РОФ-135 від 01.02.2002, мотивувавши свої позовні вимоги порушенням процедури погодження розміру орендної плати. Крім того, позивач вважає порушеними його майнові права, що виявилося у сплаті ним протягом тривалого часу орендної плати у значно більшому розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва у справі №910/16486/18 від 21.05.2019 та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги позивач вказував на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення суду не звернув уваги на Методику розрахунку орендної плати та пропозиції її розподілу, що затверджена постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 та не дослідив обставини стосовно передачі державного майна в оренду.

Таким чином, за твердженням скаржника, спірна додаткова угода порушила його права як орендаря, що призвело до сплати орендної плати у більшому розмірі протягом тривалого часу без відповідного погодження з Регіональним відділенням Фонду Державного Майна України по Миколаївській області та з порушенням процедури.

Від Державного підприємства "Укрриба" до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, із запереченнями на апеляційну скаргу.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при винесення законного рішення у справі, оскільки при укладені оскаржуваної додаткової угоди від 01.09.2015 сторони діяли в межах принципу свободи договору, за взаємною згодою та добровільно.

Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" на рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/16486/18; призначено справу до розгляду на 06.08.2019.

Відповідно до розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 у справі №910/16486/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/16486/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" на рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/16486/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Хрипуна О.О.; призначено справу до розгляду на 16.09.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 у справі №910/16486/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/16486/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" на рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/16486/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І. Призначено справу до розгляду на 29.10.2019.

В судове засідання 29.10.2019 з`явився представник позивача, який підтримав свою правову позицію, що викладена в апеляційній скарзі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання, що відбулось 29.10.2019, не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином у порядку, передбаченому ст. 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями № 816, № 889.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи

01.02.2002 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" (орендар) уклали договір № РОФ-135 оренди нерухомого майна, яке знаходиться на балансі Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", розташованого за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області.

Предметом договору було визначено передача орендодавцем і прийняття орендарем у строкове платне користування нерухомого майна - ставка з гідроспорудами, інв. № 104, площею 980 га, розташованого за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області, що знаходиться на балансі Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", загальна вартість якого дорівнює 304 600,00 грн. згідно з експертною оцінкою станом на 31.12.2001 без права передачі в суборенду та з цільовим призначенням - з метою використання під ставок для вирощування риби.

Строк дії договору сторони встановили у п. 10.1, де визначено, що договір укладено строком на 1 рік і діє з 01.02.2002 до 01.02.2003 включно.

Відповідно до п. 10.10 договір укладено у трьох примірниках, для орендодавця, для орендаря та балансоутримувача.

У розділі 3 договору було погоджено розмір, порядок внесення орендної плати, відповідальність за прострочення, зокрема, у п. 3.1 вказано, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить 2 563,72 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата підлягає корегуванню на індексу інфляції, перераховується до державного бюджету у розмірі 100 % у вигляді грошових коштів і сплачується до 12 числа місяця, наступного за звітним.

В якості додатку до описаного договору сторони оформили розрахунок плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, погоджений Регіональним відділенням Фонду державного майна України.

Факт передачі орендодавцем і приймання орендарем обумовленого у договорі майна підтверджується приєднаним до позовної заяви актом приймання-передачі (додаток № 2 до договору), що був документально оформлений обома сторонами.

22.01.2002 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди про продовження терміну дії договору на п`ять років, якою п. 10.1 договору було викладено у новій редакції, а саме: договір діє з 01.02.2003 до 01.02.2008.

06.05.2003 Міністерством аграрної політики України та Фондом державного майна України з метою організації ефективного використання гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, було прийнято спільний наказ № 126/752 про передачу до сфери управління Міністерства аграрної політики України гідротехнічних споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, зазначених у додатку до цього наказу, зокрема, Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство".

Відповідно до зазначеного наказу регіональним відділенням Фонду державного майна України, Фонду майна Автономної Республіки Крим необхідно було забезпечити приймання-передачу майна на баланс державного підприємства "Укрриба" у порядку, встановленому Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482.

На виконання цього наказу 29.07.2003 Державне підприємство "Укрриба" в якості орендодавця та Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" в якості орендаря уклали додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № РОФ-135 від 01.02.2002. За вказаною додатковою угодою договір оренди було викладено у новій редакції, зокрема, розмір орендної плати було визначено на рівні 2637,32 грн., яка з урахуванням місячного індексу інфляції перераховувалася 30 % в доход державного бюджету України, 70% - на рахунок орендодавця.

Така додаткова угода була укладена в 4-х примірниках однакової юридичної сили, з яких 2 - орендодавцю, та по одному орендарю та Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Додатком № 1 до договору сторони оформили розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, погоджений з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, а додатком № 2 - акт приймання-передачі майна від нового орендодавця орендареві.

01.01.2007 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до основного договору оренди, відповідно до якої орендна плата було визначена у ставці 2655,00 грн. за базовий місяць оренди (грудень 2006 року). Додатком № 1 до цієї додаткової угоди оформлено розрахунок плати за перший перерахований (базовий) після перерахування місяць оренди державного нерухомого майна, що був погоджений з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області.

07.05.2008 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди від 01.02.2002 № РОФ-135 про продовження строку дії договору, за яким п. 10.1 договору викладено у новій редакції, а саме: "Цей договір укладено строком на п`ятнадцять років, що діє з 01.02.2008 до 01.02.2023 включно".

19.06.2012 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди, якою було викладено у новій редакції п. 1.1 договору оренди від 01.02.2002, а саме: "орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - ставок з гідроспорудами (інв. № 104), площею 980 га, який розташований за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області, вартість якого згідно з експертною оцінкою станом на 31.12.2001 складає 304 600,00 грн.".

01.09.2015 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди від 01.02.2002 № РОФ-135, відповідно до якої змінено редакцію п. 3.1 та п. 3.4 договору.

Так, за новою редакцією п. 3.1 договору передбачалося, що орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди після перегляду (серпень 2015) 12 223,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством України.

За п. 3.4 договору у новій редакції передбачалося, що орендна плата перераховується із розрахунку 30 % до державного бюджету і 70 % на рахунок орендодавця.

Таким чином, спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з правомірністю додаткової угоди від 01.02.2012, оскільки її укладення відбулося без дотримання необхідних законодавчо визначених процедур, зокрема, без погодження розрахунку орендної плати уповноваженим на те органом - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Рішенням господарського суду міста Києва у позові відмовлено повністю.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром", а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, де вказується, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін. Спори з питань зміни орендної плати вирішуються відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 3.6 договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 10.3 договору оренди зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Пропозиції розглядаються протягом 20 днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Правова позиція позивача та пояснення його представника свідчить про те, що підписання додаткової угоди відбувалося добровільно, за взаємною згодою сторін, тобто відповідно до положень договору оренди і законодавства, яким регулюється порядок внесення змін до договорів.

Отже, при укладенні оскаржуваної додаткової угоди від 01.09.2015 сторони діяли в межах принципу свободи договору, за взаємною згодою, добровільно.

Договір, за яким між сторонами виник спір, є договором оренди, тобто, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (тут і надалі - у редакції, що була чинна станом на 01.09.2015) під орендою визначалося засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 726 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до п. 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розрахунку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (тут і надалі - у редакції, чинній станом на 01.09.2015) розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. У разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абз. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Наказом Фонду державного майна від 01.04.2011 № 502 було затверджено Порядок погодження Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами розміру плати за оренду державного майна, згідно з яким погодження розміру орендної плати здійснюється Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами (органи приватизації) на виконання вимог п. 2 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, при зверненні державних підприємств, організацій (далі - підприємства) відповідно до встановлених законодавством обмежень.

Вказаний нормативний акт передбачає процедуру, за якою державне підприємство балансоутримувач звертається до уповноваженого органу з пакетом документів, зокрема, проектом договору оренди, орган приймає рішення у п`ятиденний термін з дня отримання звернення підприємства і повідомляє про прийняте рішення листом, до якого, серед іншого додається погоджений розрахунок орендної плати за перший (базовий) місяць оренди (у трьох примірниках).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач визначив його невідповідність законодавству через те, що розмір (розрахунок) орендної плати не було погоджено в установленому порядку органом, до компетенції якого належить здійснення такого погодження, зокрема, позивач вказує на керівник відповідача порушив процедуру погодження орендної плати. Також, позивач вказує на порушення майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром", яке змушене було протягом тривалого часу сплачувати відповідачеві орендну плату у значному розмірі, тоді як погодження такої вартості плати за договором в установленому законодавством порядку не відбулося.

Матеріалами справи підтверджується, що при укладенні договору оренди державного майна плата за оренду була погоджена територіальним відділенням компетентного органу, що відповідає наведеним вище положенням законодавства.

Колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, стосовно того, що відсутність погодження збільшення розміру орендної плати з Регіональним відділенням Фонду державного майна по Миколаївській області при укладанні додаткової угоди від 01.09.2015, не може слугувати підставою для визнання такої додаткової угоди недійсною, оскільки така додаткова угода не була для орендаря й орендодавця новим правочином, а стосувалася лише внесення змін щодо однієї з умов договору оренди, а зміни, що були внесені в основний договір, мали своїм наслідком фактичне збільшення надходження грошових коштів як до державного бюджету, так і на користь балансоутримувача цього державного майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спірна додаткова угода від 01.09.2015 до договору оренди № РОФ-135 від 01.02.2002 укладена в 3-х (трьох) примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу та один примірник зберігається у РВ ФДМУ по Миколаївській області, про зазначено у п. 4 даної додаткової угоди до договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даній справі відсутні правові підстави визнавати недійсною додаткову угоду від 01.09.2015 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № РОФ-135 від 01.02.2002 через порушення процедури погодження розміру орендної плати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду не порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 01.09.2015 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № РОФ-135 від 01.02.2002, є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

За приписами ч.ч.1, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/16486/18 - без змін.

Матеріали справи №910/16486/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 06.11.2019.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна