ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019р.м. ДніпроСправа №904/3271/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича , м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання", м. Дніпро

про стягнення суми основного боргу за договором перевезення у розмірі 154000грн., пені в розмірі 37310грн., 4% річних у розмірі 2044грн.38коп. та суми інфляційної складової у розмірі 2874грн.

Суддя Новікова Р.Г.

Представники:

від позивача: Гармаш І.С., ордер серія АЕ №1001721 від 29.07.2019р., адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Шевченко Олександр Михайлович звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" з позовом про стягнення суми основного боргу за договором перевезення у розмірі 154000грн., пені у розмірі 38754грн., 4% річних у розмірі 2123грн.51коп. та інфляційної складової у розмірі 2874грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору транспортного перевезення та експедирування №081118/ЕА від 08.11.2018р., в частині розрахунків за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.08.2019р.

Позивач 28.08.2019р. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з допущеною арифметичною помилкою у розрахунку заборгованості за договором перевезення та експедирування №081118/ЕА від 08.11.2018 в частині нарахування пені та 4% річних. Уточнивши редакцію прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором перевезення у розмірі 154000грн., пеню в розмірі 37310грн., 4% річних у розмірі 2044грн.38коп. та суму інфляційної складової у розмірі 2874грн.

Також у вказаній заяві позивачем на підставі положень ст.ст. 124, 126 Господарського процесуального кодексу України наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, на загальну суму 17966грн.27коп., що складається з 2966грн.27коп. витрат зі сплати судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову і 15000грн.00коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2019р. продовжений строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 02.10.2019р. Також вказаною ухвалою прийнято заяву Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича про уточнення позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням заяви позивача, предметом розгляду у справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича суми основного боргу за договором перевезення у розмірі 154000грн., пені в розмірі 37310грн., 4% річних у розмірі 2044грн.38коп. та суми інфляційної складової у розмірі 2874грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2019р.

Відповідач участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про причини його неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк не скористався.

Про дату, час та місце судових засідань у справі відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення 08.08.2019р. і 10.09.2019р. уповноваженому представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" поштових відправлень з ухвалами суду від 05.08.2019р. та від 28.08.2019р.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, але останній не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні та на подання відзиву на позов.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. Тож, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень сторонам були створені належні умови для надання доказів та заперечень.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведені норми чинного законодавства суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, суд установив таке.

08.11.2018р. між Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" (далі - замовник) укладено договір транспортного перевезення та експедирування вантажів автомобільним транспортом у межах України та в міжнародному сполученні №081118/ЕА (далі - договір).

Предмет даного договору становить зобов`язання експедитора від свого імені та за рахунок замовника здійснити перевезення та організацію доставки вантажів у межах України та в міжнародному сполученні, використовуючи при цьому як власний транспорт, а також долучаючи до здійснення перевезення третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною.

Організовуючи перевезення вантажів, сторони керуються цим договором і Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПВ), ООН, Женева 1956р.

За умовами розділу 2 договору до зобов`язань замовника належать, зокрема:

- надавати експедитору оригінал або факс-копію транспортної заявки, що є невід`ємною частиною договору, за 48 год. до дати завантаження з підписом відповідальної особи та печаткою у довільній формі із зазначенням наступної інформації: маршрут; найменування вантажу; вага та об`єм вантажу (на один автомобіль); митне оформлення; кількість автомобілів; дата та час завантаження; адреса завантаження; вантажовідправник; контактна особа при завантаження та її телефон; адреса вивантаження; вантажоодержувач; контактна особа при вивантаженні та її телефон; прикордонний перехід; вартість послуг, строк доставки, додаткові умови (вантаж у складі збірного - при необхідності), інші умови, які сторони домовляться вважати істотними (п. 2.1 договору);

- підготувати вантаж до перевезення до узгодженого строку; забезпечити належне оформлення товаросупровідних та митних документів, необхідних для безперешкодного проїзду автомобілів через країни та прикордонні переходи, якими здійснюється перевезення; забезпечити з дотриманням техніки безпеки завантаження-вивантаження (п. 2.2 договору).

Розділом 3 договору передбачені обов`язки експедитора, а саме:

- організовувати виконання визначених договором та заявкою послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів (3.1 договору);

- подати транспортний засіб або забезпечити своєчасну подачу третьою стороною під завантаження транспортного засобу; своєчасне (перед завантаженням) подання необхідних документів (ТТН, TIR, CMR, довідка перевізника про транспортні витрати від (до) кордону України) за погодженням сторін; правильність завантаження, приймання вантажу від вантажовідправника в цілісній упаковці та за кількістю місць, їх маркування і нумерації (п. 3.3 договору);

- надати ввірений вантаж вантажоодержувачу в указані в заявці строки (п. 3.4 договору);

- направити замовнику оригінал рахунку-фактури та акта виконаних послуг у 3-денний строк після направлення їх факсових копій (п. 3.6 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору плата за послуги транспортування на кожне перевезення фіксується в заявці. Взаєморозрахунки по даному договору проводяться в національній валюті України.

Для виконання послуг замовник перераховує експедитору суму, вказану у транспортній заявці, з урахуванням умов оплати, передбачених п. 4.1 договору. Сума включає в себе вартість послуг по перевезенню або вартість послуг експедирування якщо такі мають місце, розмір яких відображається у двосторонньому акті (п. 4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору визначено, що оплата повинна бути здійснена після перевезення, підставою для оплати є рахунок-фактура та копія CMR, акт виконаних робіт (факсові копії, підтверджені в подальшому у порядку, передбаченому п. 3.6 договору). Оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту фактичного вивантаження, якщо інше не вказано у заявці.

Даний договір вступає в силу з моменту його укладення та є дійсним до 31.12.2018р. (п. 8.1 договору).

У відповідності до умов п. 8.5 договору, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомила іншу сторону в письмовій формі про розірвання договору, термін його дії подовжується на кожний наступний календарний рік.

Матеріали справи не містять письмових повідомлень сторін про розірвання договору, а отже, з 01.01.2019р. термін дії цього договору є подовженим на поточний календарний рік до 31.12.2019р. включно.

До договору сторонами були підписані договори-заявки (а.с. 30, 32, 36, 40, 44, 48, 52, 56).

Згідно з цими договорами-заявками: маршрут перевезення - Бєлгород (Росія) - Дніпро (Україна); порядок розрахунків - протягом 30 календарних днів з моменту вивантаження.

На виконання умов договору та транспортних заявок до нього експедитор у лютому-березні 2019 року надав замовникові транспортні та експедиційні послуги на загальну суму 154000грн., що підтверджується підписаними замовником без заперечень та зауважень актами надання послуг №69 від 20.02.2019р. на суму 19000грн., №70 від 22.02.2019р. на суму 19000грн., №74 від 25.02.2019р. на суму 19000грн., №81 від 26.02.2019р. на суму 19000грн., №85 від 28.02.2019р. на суму 19000грн, №86 від 28.02.2019р. на суму 19000грн., №90 від 05.03.2019р. на суму 20000грн, №91 від 12.03.2019р. на суму 20000грн. (а.с. 29, 33, 37, 41, 45, 49, 53, 57), а також міжнародними товарно-транспортними накладними CMR від 20.02.2019р., від 22.02.2019р., №110023 від 25.02.2019р., №461293 від 27.02.2019р., №082807 від 27.02.2019р., від 04.03.2019р., №540833 від 11.03.2019р. (а.с. 35, 39, 43, 47, 51, 55, 59).

Відповідач своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг у передбачені договором та транспортними заявками строки не виконав.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" було направлено претензію №12/06 від 12.06.2019р. з вимогою про погашення суми заборгованості та нарахованої пені протягом 5-ти банківських днів.

Відповідач отримав вказану претензію 25.06.2019р., про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак претензійних вимог не виконав. У зв`язку з чим за відповідачем, який відмовляється від виконання своїх зобов`язань за договором, обліковується заборгованість в сумі 154000грн.

Тож, наявна заборгованість за надані послуги і стала причиною звернення позивача до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Зі змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Правовідносини сторін у даній справі виникли за договором, який за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) обов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст. 929 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до пункту 4.3 договору та за умовами узгоджених сторонами транспортних заявок відповідач повинен був оплатити вартість наданих транспортних і експедиційних послуг протягом 30 календарних днів з моменту вивантаження авто на підставі рахунків-фактур, копій CMR та актів виконаних робіт.

Таким чином, відповідач повинен був оплати вартість наданих послуг за актом надання послуг №69 від 20.02.2019р. у строк до 22.03.2019р.; за актом надання послуг №70 від 22.02.2019р. - до 25.03.2019р. (оскільки останній день строку оплати 24.03.2019р. припадає на неділю - вихідний день); за актом надання послуг №74 від 25.02.2019р. - до 27.03.2019р.; за актом надання послуг №81 від 26.02.2019р. - до 28.03.2019р.; за актами надання послуг №№85, 86 від 28.02.2019р. - до 01.04.2019р. (оскільки останній день строку оплати 30.03.2019р. припадає на суботу - вихідний день); за актом надання послуг №90 від 05.03.2019р. - до 04.04.2019р.; за актом надання послуг №91 від 12.03.2019р. - до 11.04.2019р.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язань, визначених умовами договору, є таким, що настав.

Відповідач факту надання йому позивачем транспортних та експедиційних послуг не заперечив та не спростував, доказів належного виконання зобов`язань за договором в частині оплати вартості отриманих послуг суду не надав.

Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 154000грн. вартості наданих послуг підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовані нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.6 укладеного сторонами договору передбачено, що за невиконання, часткове невиконання зобов`язань по оплаті вартості виконаних послуг, замовник сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, пеню в розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу та 4% річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь період прострочення платежу до дня оплати. Збитки стягуються понад штрафні санкції.

Позивач за порушення відповідачем узгоджених сторонами у договорі строків оплати наданих послуг нарахував та заявив до стягнення з нього пеню в розмірі 0,2% від несплачених за актами надання послуг сум за кожний день прострочення платежів, що за загальний період з 23.03.2019р. по 29.07.2019р. складає 37310грн.

Перевіркою розрахунку пені, наданого позивачем до заяви про уточнення позовних вимог, судом встановлено, що позивач нарахував пеню у більшому розмірі ніж встановлено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та допустив помилки у визначенні строків оплати за актами надання послуг №70 від 22.02.2019р. та №№85, 86 від 28.02.2019р. і, відповідно, - у визначенні початкових дат нарахування пені за цими актами.

Тож, після здісненого судом перерахунку пеня за загальний період з 23.03.2019р. по 29.07.2019р. у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України становить 17877грн.27коп., з огляду на що суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог у цій частині позову. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 19432грн.73коп. слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 4% річних у сумі 2044грн.38коп. за загальний період з 23.03.2019р. по 29.07.2019р. та інфляційні нарахування у сумі 2874грн. за період з березня по червень 2019 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку 4% річних судом виявлено помилки в частині визначення початкових дат нарахування річних за актами №70 від 22.02.2019р. та №№85, 86 від 28.02.2019р., які є аналогічними тим, що допущені при здійсненні розрахунку пені.

За наслідками проведеного судом перерахунку 4% річних за загальний період з 23.03.2019р. по 29.07.2019р. становлять 2036грн.05коп. Тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають частковому задоволенню, а в позовних вимог про стягнення річних у сумі 8грн. 33коп. слід відмовити.

Дослідженням розрахунку інфляційних втрат судом виявлено помилки у визначенні позивачем періодів їх нарахування.

Відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язан" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки відповідач згідно з умовами договору повинен був оплати вартість наданих послуг за актом надання послуг №69 від 20.02.2019р. у строк до 22.03.2019р.; за актом надання послуг №70 від 22.02.2019р. - до 25.03.2019р.; за актом надання послуг №74 від 25.02.2019р. - до 27.03.2019р.; за актом надання послуг №81 від 26.02.2019р. - до 28.03.2019р., то розмір боргу за цими актами з урахуванням індексу інфляції повинен визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день березня 2019 року, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з квітня 2019 року. У свою чергу, за актами надання послуг №№85, 86 від 28.02.2019р., №90 від 05.03.2019р. та №91 від 12.03.2019р., за якими вартість послуг відповідач повинен був оплатити 01.04.2019р., 04.04.2019р. і 11.04.2019р. відповідно, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції повинен визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день квітня 2019 року, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з травня 2019 року.

Після перерахунку інфляційні нарахування за загальний період з квітня по червень 2019 року становлять 598грн.91коп., тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню. Тож, у позовних вимогах про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 2275грн.09коп. слід відмовити.

З огляду на вимоги ч.ч. 1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

В силу ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, своїми правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, будь-яких заперечень проти позову або доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав, доводів позивача не спростував.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2617грн.68коп.

Стосовно судових витрат позивача на правничу допомогу по даній справі у розмірі 15000грн., суд зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані розглядом справи, орієнтовний розрахунок яких ним було наведено у заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення позивачем таких витрат до матеріалів справи надано: договір про надання правничої (правової) допомоги №01/07-19 від 22.07.2019р., підписаний Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем (далі - клієнт) та адвокатом Гармаш Іриною Сергіївною (далі - адвокат); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3075 від 18.05.2016р.; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1001721 від 29.07.2019р., виданий на підставі договору №01/07-19 від 22.07.2019р.; платіжне доручення №388 від 25.07.2019р. про оплату Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем коштів в сумі 15000грн. згідно з договором від №01/07-19 від 22.07.2019р.; акт від 02.10.2019р. приймання-передачі робіт, виконаних адвокатом Гармаш І.С. за договором про правничої (правової) допомоги №01/07-19 від 22.07.2019р.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору про надання правничої (правової) допомоги №01/07-19 від 22.07.2019р. клієнт доручає адвокату надання правничої (правової) допомоги у вигляді консультацій з правових питань, представництва та захисту прав та законних інтересів клієнта у підприємствах всіх форм господарювання, правоохоронних, державних, органах місцевого господарювання та судах першої та апеляційної інстанцій всіх видів юрисдикції.

Згідно з умовами пункту 4.1 договору про надання правничої (правової) допомоги №01/07-19 від 22.07.2019р. послуги адвоката оплачуються у вигляді гонорару, відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт, які підписуються клієнтом протягом п`яти днів з дня їх надання адвокатом, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів клієнта на поточний рахунок адвоката або готівкою на протязі п`яти днів з дня підписання акту. Порядок розрахунку гонорару - відповідно до вартості послуг адвоката з урахуванням складності та фактично витраченого часу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду не подавалось.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 4).

З урахуванням наведеного, відповідно до приписів ст. 126, ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 13339грн.98коп.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статями 4, 13, 14, 20, 41, 42, 46, 74, 76-80, 86, 91, 126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" про стягнення суми основного боргу за договором перевезення у розмірі 154000грн., пені у розмірі 37310грн., 4% річних у розмірі 2044грн.38коп. та інфляційної складової у розмірі 2874грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод бурового обладнання" (ідентифікаційний код 40040080; місцезнаходження: 49019, м. Дніпро, вулиця Академіка Белелюбського, будинок 70) на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) суму основного боргу за договором перевезення у розмірі 154000грн., пеню в розмірі 17877грн.27коп., 4% річних у розмірі 2036грн.05коп. та інфляційну складову в розмірі 598грн.91коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2617грн.68коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13339грн.98коп.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 19432грн.73коп., 4% річних у розмірі 8грн. 33коп. та інфляційної складової в розмірі 2275грн.09коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 22.10.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.11.2019р.

Суддя Р.Г. Новікова