номер провадження справи 17/209/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 Справа № 908/2274/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/2274/19

за позовною заявою: концерну Міські теплові мережі, 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд.137

адреса для листування: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а

до відповідача: приватного підприємства СВЗ, 69041, Запорізька обл., м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, буд. 26

про стягнення 96 522,37 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Гончаров В.І., довіреність від 27.05.19 № 540/20-19

від відповідача: Рекункова А.В., ордер від 18.09.19 серії ЗП № 082274

Турчинський М.І., ордер від 04.11.19 серії АР № 1004184

СУТЬ СПОРУ:

22.08.19 до господарського суду Запорізької області звернувся концерн Міські теплові мережі (далі концерн МТМ) з позовною заявою від 15.08.19 № 1085 про стягнення з приватного підприємства СВЗ (надалі ПП СВЗ) 96 522,37 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді за період з листопада 2018 р. по квітень 2019 р.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.19 наведену вище позовну заяву визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 27.08.19 по справі № 908/2274/19 позовну заяву концерну Міські теплові мережі від 15.08.19 № 1085 залишено без руху.

Ухвалою від 11.09.19 судом прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2274/19, якій присвоєно № провадження 17/209/19. Судом ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 10.10.19.

Ухвалою від 10.10.19 судом розгляд справи № 908/2274/19 відкладено на 04.11.19.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації (не в режимі відеоконференції) судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

У засіданні суду 04.11.19, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін повідомлено про дату виготовлення рішення у повному обсязі.

Позивач, в особі уповноваженого представника, в судовому засіданні 04.11.19 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві за вих. від 15.08.19 № 1085. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 96 522,37 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді за період з листопада 2018 р. по квітень 2019 р.

Відповідач, в особі уповноважених представників, в судових засіданнях проти позову заперечили в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву за вих. від 02.10.19. Просять суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Вказано, що позивачем не доведено, яке саме теплове навантаження було визначено відповідачу при наданні послуг щодо опалення приміщення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.4 Статуту Концерну Міські теплові мережі, основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут. Основними функціями Концерну є: забезпечення розвитку теплофікаційного господарства та забезпечення тепловою енергією для комунально-побутових потреб населення, бюджетних установ і організацій, госпрозрахункових підприємств, інших об`єктів, розташованих в зоні діяльності Концерну; - збір коштів за послуги теплопостачання зони діяльності Концерну (територія міста Запоріжжя) з метою централізованих розрахунків за енергоресурси.

Статтею ст. 1 Закону України Про теплопостачання визначено, що:

теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

Згідно з ч. 2 ст. 275 ГК України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Отже, споживання теплової енергії можливо лише на підставі договору.

Як вбачається з позовної заяви концерну МТМ від 15.08.19 № 1085 та матеріалів цієї справи, позивач звернувся до відповідача, як до власника нежитлового приміщення ХІІІ підвалу літ. А-4 (згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.06.16 № 62156483, копія якої залучено до матеріалів справи), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , із проханням про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, що підтверджується копією листа за вих. від 21.07.16 № 4127/09-3 (наданим позивачем до позовної заяви) без доказів направлення та отримання відповідачем.

Таким чином, станом на час розгляду цієї справи в суді, між Концерном МТМ та ПП СВЗ відсутні врегульовані відповідним договором правовідносини з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Як вказано позивачем у позовній заяві від 15.08.19 № 1085 (дослівно): «Концерну Міські теплові мережі (Теплопостачальна організація)здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення ХІІІ підвалу літ А-4 по АДРЕСА_1 . Запоріжжі загальною площею 138.10 м2, яке знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нежитлове приміщення ХІІІ підвалу літ А-4 по АДРЕСА_1 загальною площею 138.10 м зареєстровано за Приватним підприємством СВЗ.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно правил користування Споживачем тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії (п.4). Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання (п. 14).

Частиною 3 ст. 179 Господарського Кодексу України передбачено, що укладання господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовлені, виконання якого є обов`язковим для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладання договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування».

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГК України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Позивач звернувся до керівника ПП СВЗ із пропозицією (копія листа № 4127/09-3 від 21.07.2016р. додається) про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в нежитлове приміщення, яке належить Відповідачу на праві власності. На цей лист відповіді не надійшло. Отже, договір на час подання цієї позовної заяви не укладений.

З метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивач здійснював відпуск теплової енергії з початку опалювальних сезонів 2018-2019 років, відповідно до рішень про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя. (копія рішень додаються).

Позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу за період: з листопада 2018 по квітень 2019 року на загальну суму 81 705,28 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії, надісланими на адресу Відповідача, що підтверджується реєстрами отримання документів за відпущену теплову енергію (копії додаються.

Також, Позивач надіслав Відповідачу вимогу щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 23.07.2019 № 1013/09, що підтверджується поштовим чеком від 23.07.2019 № 403.

Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі на адресу Позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі за спірний період на адресу Теплопостачальної організації не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Також, будь-яких відповідей чи заперечень на надіслану претензію Відповідач не надав.

Відповідач в період з листопада 2018 року по квітень 2019 року не виконав своїх зобов`язань по сплаті за спожиту теплову енергію та гарячу воду, заборгованість становить 81 705.28 грн., що підтверджується розрахунком основного боргу (додається) …».

Наявні матеріали справи свідчать, що постачання теплової енергії по місту Запоріжжя у спірний період підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, а саме:

- рішенням Запорізької міської ради від 01.11.2018 № 511, Концерну МТМ, … розпочати опалювальний період з 04.11.18;

- рішенням Запорізької міської ради від 04.04.19 № 130, завершити опалювальний сезон у м. Запоріжжя з 05.04.19.

Таким чином, на думку позивача, як зазначено в позовній заяві:

- концерн «МТМ» у період з листопада 2018 р. по квітня 2019 р. відпустив теплової енергії на загальну суму 81 705,28 грн.;

- факт постачання теплової енергії підтверджується наданим суду актами приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води.

Тому, на думку позивача (та як зазначено в позовній заяві від 15.08.19 № 1085), станом на час розгляду цієї справи судом за відповідачем обліковується заборгованість з оплати вартості спожитої теплової енергії в період з листопада 2018 р. по квітня 2019 р. в сумі 81 705,28 грн. та на підтвердження вказаної заборгованості надано розрахунок заборгованості.

Судом враховано, що відносини, які иникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною 1 ст. 2 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про теплопостачання, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є:

1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;

4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України Про теплопостачання передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до п. 20 Правил користування тепловою енергією (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198), облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи теплопостачального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 23 наведених вище Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Розглядаючи справу по суті спору судом враховано, що позивач посилається на те, що заборгованість відповідача з оплати вартості спожитої теплової енергії виникла в період з листопада 2018 р. по квітня 2019 р. на загальну суму 81 705,28 грн.

Разом з тим, суду не надано ні розрахунок теплового навантаження на теплопостачання по спірному об`єкту, на підставі якого здійснено розрахунки за спожиту відповідачем теплову енергію у спірний період, ні жодних доказів на підтвердження того, що уповноваженою юридичною особою чи ін. органом було визначено теплове навантаження щодо нежитлового приміщення ХІІІ підвалу літ. А-4, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та з якого документа це вбачається. Крім того, суду не було повідомлено про причини, які позбавляли його (позивача) можливості надати такі докази у справу станом на час прийняття процесуального рішення по суті спору у цій справі.

В судовому засіданні 04.11.19 представник позивача не зміг надати пояснення суду щодо відсутності вказаного документу щодо визначення теплового навантаження, а також пояснення як саме позивачем здійснювалось нарахування на зобов`язання по сплаті за спожиту теплову енергію та гарячу воду по нежитловому приміщенню ХІІІ підвалу літ. А-4, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на лист від 21.07.16 № 4127/09-3, як на звернення до відповідача про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в нежитлове приміщення, не приймається судом, у зв`язку з тим, що позивач не надав суду як доказів його надсилання на адресу відповідача, так і доказів отримання останнім вказаного листа.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи № 908/2274/19 суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи вказану справу по суті спору судом враховано, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України та інших підзаконних нормативно-правових актів, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

А тому, як наслідок, суд, через недоведеність, відмовляє позивачу в задоволені позовних вимог у цій справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.11.19.

Суддя В.Л. Корсун