ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1904/19

За позовом Приватного акціонерного товариства Теофіпольський цукровий завод

до Державного підприємства спиртової та лікерно-горілчаної промисловості Укрспирт

про стягнення 4 179 471,64грн.

Суддя Чонгова С.І.

За участю секретаря судового засідання Горової О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Богуш І.А. (адвокат/ довіреність №2307/4 від 26.12.2018)

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство Теофіпольський цукровий завод (ПрАТ - Теофіпольський цукровий завод) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт (далі ДП Укрспирт) про стягнення 4 179 471,64грн у т.ч.:

- 3 810 000,00грн основна заборгованість;

- 287 510,00грн інфляційні втрати за загальний період з грудня 2018 року по червень 2019 року

- 81 961,64грн 3% річних за загальний період 12.12.2018 по 24.07.2019.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором постачання меляси №47-18/04 від 22.10.2018 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ДП Укрспирт документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.08.2019 відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 02.09.2019.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.09.2019 підготовче судове засідання відкладено та призначено на 23.09.2019.

У підготовче судове засідання 23.09.2019 представники сторін не з`явилися; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені шляхом направлення ухвали про відкладення підготовчого судового засідання від 02.09.2019. Дані відомості містяться в матеріалах справи.

16.09.2019 позивачем подано оригінали документів прикладених до позовної заяви, які у судовому засіданні оглянути судом.

23.09.2019 представником ДП Укрспирт подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, яке мотивоване тим, що представник позивача має бути присутнім у іншому судовому засіданні.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частинами 1, 2 ст. 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Крім того, ДП Укрспирт не позбавлене у праві вибору свого представника, який буде представляти його законні інтереси. Про час, дату та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, про що зазначає у своєму клопотанні. В свою чергу суд обмежений процесуальними строками щодо розгляду справи, які передбачені ст. 177 ГПК України. Клопотання щодо продовження строків підготовчого судового провадження відповідачем не подано.

Разом з тим, суд приймає до уваги дане клопотання та роз`яснює, що пояснення відповідача стосовно заперечення позовних вимог або їх визнання будуть прийняті судом під час судового розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.10.2019 від відповідача надійшло клопотання приєднання доказів до матеріалів справи, а саме платіжне доручення №18378 від 26.07.2019.

Окрім того, відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що представник відповідача перебуває на лікарняному.

Суд відмовляє у задоволенні відповідного клопотання, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 195 ГПК суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, тобто суд обмежений строком розгляду відповідної справи.

21.10.2019 позивачем подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (покупець) та Приватним підприємством «Теофіпольський цукровий завод» (продавець) було укладено договір поставки меляси №47-18/04 (далі - договір).

За умовами договору продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця мелясу бурякову (в подальшому - товар), а покупець приймає належним чином поставлений товар та сплачує його вартість на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору, назва товару, орієнтовний обсяг (кількість, вага) та ціна за одиницю товару зазначається у специфікаціях, що є додатками до договору та становлять його невід`ємну частину. Найменування, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної окремої партії товару, що поставляється зазначається сторонами у видаткових накладних на відповідну партію товару.

Відповідно до п. 3.1 договору, орієнтовна загальна сума договору становить 12 500000,00грн без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього 15 000 000,00грн з ПДВ. Ціна за одиницю товару визначається сторонами у специфікації до цього договору. Остаточна загальна сума договору складається з суми вартості товару поставленого на умовах цього договору протягом строку його дії та визначається на підставі накладних підписаних уповноваженими представниками позивача.

Оплата за поставлену партію товару здійснюється протягом 5 банківських днів з дати фактичного отримання товару покупцем (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору, поставка кожної партії товару здійснюється відповідно до правил «Інкотермс-2010» на умовах: FCA зі складу продавця, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, АДРЕСА_1 район, смт. Теофіполь, вул.. Соборна (Жовтнева), буд. 12.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що право власності на товар, а також усі ризики, пов`язані з ним, переходять від продавця до покупця в момент приймання товару покупцем від продавця.

Відповідно до п.5.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов договору передбачену чинним законодавством України та умовами договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31.12.2018 включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.9.1 договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 12 750 000,00грн, що підтверджується видатковими накладними та довіреностями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач вказує, що відповідачем здійснено частково розрахунок за поставлений товар у розмірі 8 940 000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3810000,00грн, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Предметом спору у даній справі є обов`язок оплатити поставлений товар, застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідачем під час розгляду справи надано суду докази оплати за поставлену продукцію на суму 50 000грн, що підтверджується платіжним дорученням №18378 від 26.07.2019, яке не враховано позивачем на день подачі позову. Тобто, заборгованість, яка існувала на день подачі позову становить 3 760 000,00грн.

Позивачем при розгляді справи по суті подані копії платіжних доручень №25842 від 15.10.2019 та №25786 від 11.10.2019 на загальну суму 80 000,00грн оплати заборгованості відповідачем. Тобто, на вказану суму предмет спору є відсутнім, а отже, провадження у справі на таку суму підлягає закриттю відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 3 680 000,00грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 287 510,00грн за загальний період з грудня 2018 року по червень 2019 року та 3% річних у розмірі 81 961,64грн за загальний період 12.12.2018 по 24.07.2019.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача у відповідній частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При перевірці розрахунку суми інфляційних витрат з урахуванням дат початку та закінчення розрахунку, зазначених позивачем, сума, що підлягає задоволенню становить 90311,20грн виходячи з такого.

Позивачем зазначено дату існування суми боргу 5 300 000,00грн - 20.12.2018- 07.01.2019 та нараховані інфляційні витрати за індексом інфляції грудень 2018 року, суми боргу 4 680 000,00грн 21.01.2019 04.02.2019 та нараховані витрати за індексом інфляції січня 2019 року, суми боргу 4 550 000,00грн 18.02.2019-12.03.2019 та нараховано інфляційні витрати за індексом інфляції лютого 2019, суми боргу 4 160 000,00грн 01.04.2019-11.06.2019 та нараховано інфляційні витрати за індексом інфляції березень-травень 2019 року

Суд зазначає, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції, визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», відповідно до якого розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 сума боргу, з урахуванням індексу інфляції, повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 58 984,08грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 80 000,00грн основного боргу.

3. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16; ідентифікаційний код 37199618) на користь Приватного акціонерного товариства «Теофіпольський цукровий завод» (30601, Хмельницька область, Теофіпольський район, смт. Теофіполь, вул. Соборна (Жовтнева), 12; ідентифікаційний код 05394,00грн основної заборгованості, 90311,20грн інфляційних втрат, 81961,64грн 3% річних, а також 58 984,08грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

4. В частині стягнення 50 000,00грн заборгованості та 197198,80грн інфляційних втрат відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 25.10.2018

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова