ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.19р. Справа № 917/861/19

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (; 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району" (; 38751, Полтавська область, с. Розсошенці, вул. Шевченка, 15)

про стягнення 356 281,55грн.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Коваленко С.В., довіреність від 17.05.2019р. № 14-199, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.06.2018р. № КС 6780/10

від відповідача - не з"явився

В судовому засіданні 31.10.2019р. суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі- АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 1076/19 від 30.05.2019р.) до Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району" (далі - КП "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 3794/1617-ТЕ-24 постачання природного газу від 29.09.2016р. у сумі 356 281,55 грн., з яких 198 167,58 грн. - основний борг, 84 380,58 грн. - пеня, 19 774,76рн. - 3% річних, 53 948,63 грн. - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасного та повного проведення розрахунку за отриманий природний газ, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість і що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.06.2019р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/861/19. Справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.07.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.07.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 20.08.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.08.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 917/861/19, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.09.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Ореховської О.О. у відпустці судове засідання 12.09.2019р. не відбулося, у зв"язку з чим суд визначив нові дату та час розгляду справи по суті - 03.10.2019р. (ухвала суду від 17.09.2019р.).

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 03.10.2019р. в судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 31.10.2019р.

Сторони у справі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 03.10.2019р. (а.с. 114-115).

Від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання (вх. № 11728 від 29.10.2019р.) про розгляд справи 31.10.2019р. за відсутності представника відповідача.

Зазначене клопотання не суперечить вимогам чинного законодавства та задовольняється судом.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов (вх. № 6413 від 20.06.2019р. -а.с. 46-50). У відзиві на позов відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 198 167,58грн. та заперечує позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

У відповіді на відзив (вх. № 8944 від 23.08.2019р. - а.с. 84-97) позивач вважає позовні вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованими та підтримує позов у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Під час розгляду справи судом були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (позивач, за умовами договору - Постачальник) та КП "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району" (відповідач, за умовами договору - Споживач ) укладено Договір № 3794/1617-ТЕ-24 постачання природного газу (далі - Договір ) (а.с. 18-26).

В подальшому сторони внесли зміни у зазначений Договір шляхом укладання Додаткової угоди № 1 від 23.01.2017р. до нього (а.с. 27-28).

За умовами Договору Постачальник зобов`язався поставити у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.1., 1.2. Договору).

В п. 2.1. Договору сторони узгодили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно) природний газ обсягом до 1230 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень 2016р. - 80,0, листопад 2016р. - 200,0, грудень 2016р. - 240,0, січень 2017р. - 260,0, лютий 2016р. - 250,0, березень 2017р. - 200,0.

Приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів природного газу ( п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу становить 4 942,00грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40грн.

В 6.1 Договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1. Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2016 р. по березень 2017р. (включно) передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 945 135,21грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р. на суму 605 007,55грн., від 30.11.2016р. на суму 1 053 713,47грн., від 31.01.2017р. на суму 1 511 398,02грн., від 28.02.2017р. на суму 1 230 848,59грн., від 31.03.2017р. на суму 544 167,58грн. (а.с. 29-33).

За даними позивача, відповідач оплату природного газу провів частково в сумі 4 746 967,63грн., що підтверджується сальдо по підприємству та довідкою по операціях по контрагенту - а.с. 34, 35). Внаслідок неналежного виконання договірних зобов"язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 198 167,58грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до п. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов"язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В п. 10.3. Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

На підставі умов Договору, позивач заявив до стягнення з відповідача 84 380,58грн. пені, нарахованої за період з 26.11.2016р. по 13.06.2017р.

Із посиланням на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання:

- 19 774,76грн. 3% річних, нарахованих за зобов"язаннями жовтня 2016р., листопада 2016р., січня 2017р., лютого 2017р. та березня 2017р. (період нарахування з 28.11.2016р. по 13.06.2017р.)

- 53 948,63грн. інфляційних втрат, нарахованих за зобов"язаннями жовтня 2016р., листопада 2016р., лютого 2017р. та березня 2017р.

Розрахунок залучений до матеріалів справи ( а.с. 14-17).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Факт поставки позивачем природного газу, відповідно до укладеного між сторонами Договору підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі (а.с. 29-33) на загальну суму 4 945 135,21грн. В зазначених актах вказано, що вони укладені відповідно до Договору № 3794/1617-ТЕ-24 постачання природного газу від 29.09.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення своїх зобов`язання за Договором, оплату отриманого від позивача газу здійснив частково в сумі 4 746 967,63 грн. (інформація щодо операцій з контрагентом та дані бухгалтерського обліку позивача - а.с. 34-35), у зв"язку з чим на момент звернення позивачем з позовом заборгованість відповідача за поставлений газ склала 198 167,58грн. Зазначений факт відповідач не заперечує.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 198 167,58грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умовами договору (п. 8.2) передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

При цьому, в п. 10.3. Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 84 380,58 грн. пені, нарахованої за період з 26.11.2016р. по 13.06.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що розмір та період нарахування пені відповідає вимогам ЦК України, ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та умовам Договору, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача:

- 19 774,76 грн. 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями жовтня 2016р., листопада 2016р., січня 2017р., лютого 2017р. та березня 2017р. (період нарахування з 26.11.2016р. по 13.06.2017р.)

- 53 948,63грн. інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями жовтня 2016р., листопада 2016р., лютого 2017р. та березня 2017р.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд не виявив завищення їх розміру з боку позивача (перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон").

Судом встановлено, що дії відповідача щодо несвоєчасного та повного проведення розрахунку за отриманий від позивача газ є порушенням умов Договору № 3794/1617-ТЕ-24 постачання природного газу від 29.09.2016р., що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 8.2. вказаного Договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат заперечує у повному обсязі посилаючись на те, що встановлені тарифи є дуже високими для споживача (населення, дитячий садок. мед.заклади) і вони не покривають витрат на виробництво відповідачем теплоносія, проте документально та нормативно відповідач свої заперечення не обґрунтував. Клопотання по зменшення розміру пені суду не надано.

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, суд зауважує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи не надання відповідачем документальних доказів що даний випадок є винятковим, не надання відповідачем документальних доказів здійснення теплопостачання населенню ( до відзиву залучений лише витягу із Статуту відповідача ( а.с.48-50) з якого взагалі не вбачається яким категоріям споживачів здійснює постачання теплової енергії відповідач) , враховуючи ступінь виконання зобов`язання , а саме, наявність не сплаченої заборгованості відповідача в сумі 198 167, 58 грн. (основний борг) за поставлений природний газ, суд не вбачає підстав для зменшення пені .

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району" (; 38751, Полтавська область, с. Розсошенці, вул. Шевченка, 15) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (; 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) 198 167,58грн. основного боргу, 84 380,58грн. пені, 19 774,76грн. 3 % річних та 53 648,63грн. інфляційних втрат, а також 5 344,07грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08.11.2019р.

Суддя О.О. Ореховська