ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1593/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019, прийняте суддею Мостепаненко Ю.І., м. Одеса, повний текст складено 22.07.2019,

у справі №916/1593/19

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача: Казенного підприємства "Морська пошукова-рятувальна служба"

про стягнення 16 012,65 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з позовом до Казенного підприємства "Морська пошукова-рятувальна служба", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 16012,65 грн, з яких: 15269,04 грн основної заборгованості, 179,07 грн 3% річних та 564,54 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг з оформлення приходу суден у морський порт "Південний" та виходу останніх із вказаного порту.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 11.06.2019 відкрито провадження у справі №916/1593/19 та в подальшому протокольною ухвалою від 11.07.2019 змінено назву позивача з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 у справі №916/1593/19 (суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване відсутністю правових підстав для застосування до відповідача вільних тарифів на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, оскільки вартість вказаних послуг включена до складу корабельного збору, при цьому оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 у справі №916/1593/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту не входять до корабельного збору та повинні сплачуватися на підставі вільних тарифів, що діють у морському порту, оскільки жодним нормативно-правовим документом не передбачено безоплатне надання зазначених послуг. Апелянт також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що факт виникнення між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Казенним підприємством "Морська пошукова-рятувальна служба" зобов`язальних правовідносин щодо оплати наданих позивачем послуг з оформлення приходу суден у морський порт "Південний" та виходу останніх із вказаного порту підтверджується підписаними обома сторонами довідками-рахунками.

У відзиві на апеляційну скаргу №1/39/1285-19 від 16.09.2019 (вх.№3204/19/Д1 від 16.09.2019) Казенне підприємство "Морська пошукова-рятувальна служба" просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, відповідач зазначає про те, що оформлення прибуття суден у порт і виходу з порту це законодавчо визначена функція капітана морського порту, який є посадовою особою, уповноваженою на здійснення державного нагляду за мореплавством у морському торговельному порту України, тому оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1921 грн (стаття 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік").

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (16012,65 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2018, 19.12.2018 та 18.03.2019 службою капітана порту Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було здійснено оформлення прибуття належного Казенному підприємству "Морська пошукова-рятувальна служба" судна т/х ПРК-02 у порт "Південь" і виходу цього судна з вказаного порту, що підтверджується довідками-рахунками №747 від 19.09.2018, №747/1 від 19.09.2018, №1051 від 19.12.2018; №1051/1 від 19.12.2018; №247 від 18.03.2019 та №247/1 від 18.03.2019, які підписані капітаном вищезазначеного порту, представником служби капітана порту та капітаном судна т/х ПРК-02.

В подальшому Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" були сформовані рахунки №0602-АЮ від 19.09.2018 на суму 2487,65 грн, №0603-АЮ від 19.09.2018 на суму 2103,68 грн, №0826-АЮ від 19.12.2018 на суму 2487,65 грн, №0827-АЮ від 19.12.2018 на суму 2103,68 грн, №0106-АЮ від 18.03.2019 на суму 3297,68 грн та №0107-АЮ від 18.03.2019 на суму 2788,70 грн, які разом із актами приймання-передачі виконаних послуг №0602 від 19.09.2018, №0603 від 19.09.2018, №0826 від 19.12.2018, №0827 від 19.12.2018, №0106 від 18.03.2019 і №0107 від 18.03.2019 засобами поштового зв`язку були направлені на адресу відповідача з відповідними супровідними листами та були отримані останнім, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №844, №770 та №029.

В адресованих позивачу листах №1/25/1557-18 від 04.10.2018, №1/25/4-19 від 02.01.2019 і №1/25/582-19 від 05.04.2019 Казенне підприємство "Морська пошукова-рятувальна служба" з посиланням на постанову Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №916/2152/17 зазначило про відсутність підстав для виставлення Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" рахунків за оформлення приходу суден відповідача у морський порт та їх виходу з морського порту, а також повернуло надіслані позивачем рахунки №0602-АЮ від 19.09.2018, №0603-АЮ від 19.09.2018, №0826-АЮ від 19.12.2018, №0827-АЮ від 19.12.2018, №0106-АЮ від 18.03.2019 та №0107-АЮ від 18.03.2019 без сплати, а акти приймання-передачі виконаних послуг №0602 від 19.09.2018, №0603 від 19.09.2018, №0826 від 19.12.2018, №0827 від 19.12.2018, №0106 від 18.03.2019 і №0107 від 18.03.2019 без підписання.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 16012,65 грн, з яких: 15269,04 грн основної заборгованості, 179,07 грн 3% річних та 564,54 грн інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на відсутність правових підстав для застосування до відповідача вільних тарифів на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, оскільки вартість вказаних послуг включена до складу корабельного збору, а також врахував, що оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Здійснюючи правову кваліфікацію cпірних правовідносин, беручи до уваги їх правову природу, колегія суддів вбачає, що останні регулюються низкою нормативно-правових актів, зокрема, Кодексом торгівельного мореплавства України, Законом України "Про морські порти", наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 "Про портові збори", Правилами контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №545 від 17.07.2003, Порядком оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2003, а також Цивільним та Господарським кодексами України.

За умовами частини першої статті 3 Закону України "Про морські порти України" законодавство про морські порти ґрунтується на Конституції України та складається з цього Закону, Кодексу торговельного мореплавства України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про природні монополії" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Статтею 73 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах визначаються цим Кодексом та Законом України "Про морські порти України". До функціонування морських рибних портів застосовуються норми цього Кодексу щодо морських портів з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".

Морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності (пункт 6 статті 1 Закону України "Про морські порти України").

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

В силу частин першої-третьої статті 22 Закону України "Про морські порти України" у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Кошти від адміністративного збору використовуються відповідно до закону. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом.

Наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 було затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів (далі Порядок справляння зборів), а також Порядок обліку та використання коштів від портових зборів.

Відповідно до Порядку справляння зборів №316 портові збори справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку. Сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту.

Водночас Порядок обліку та використання коштів від портових зборів регулює питання, пов`язані з обліком та використанням коштів від портових зборів, що справляються в установленому законодавством порядку, та є обов`язковим для застосування усіма суб`єктами господарювання різних форм власності, на користь яких справляються портові збори.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зауважує, що визначення ставок портових зборів та послуг, які сплачуються у складі портових зборів, є виключною компетенцією держави. Портові збори установлюються по єдиних тарифах, носять цільовий характер і не можуть використовуватися з іншою метою.

Корабельний збір справляється із суден груп А, Б і Г за одиницю умовного об`єму судна (за 1 куб. м об`єму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку. Від сплати корабельного збору звільняються судна груп Д та Е (пункти 2.1, 2.3 Розділу II Порядку справляння зборів).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за кожний вхід суден у порт та вихід з порту нараховується та сплачується корабельний збір у розмірі, визначеному Порядком справляння зборів.

Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 4 Закону України "Про морські порти України" одними із принципів функціонування та розвитку морських портів є розмежування адміністративних функцій щодо забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства і господарської (комерційної) діяльності, а також забезпечення безпеки мореплавства та господарської діяльності, що провадиться у морському порту.

В силу статті 74 Кодексу торговельного мореплавства України організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України.

Відповідно до статті 75 Кодексу торговельного мореплавства України державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту. Межі зони нагляду, на яку поширюються повноваження капітана морського порту щодо здійснення ним державного нагляду за безпекою мореплавства, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Державний нагляд за безпекою мореплавства у морських терміналах, розташованих у межах територій та акваторій, відокремлених від основної території та акваторії відповідного морського порту, здійснює окремий підрозділ служби капітана морського порту. Капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Положеннями статті 78 Кодексу торговельного мореплавства України визначено, що до функцій капітана морського порту належить, зокрема, оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту.

Колегія суддів вбачає, що процедура оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту передбачена Правилами контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №545 від 17.07.2003, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.03.2004 за №353/8952 (далі Правила №545), та Порядком оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2013, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.07.2013 за №1230/23762 (далі Порядок №430).

За умовами пункту 1.2 Розділу І Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2003, вихід судна відправлення судна від причалу, розташованого в акваторії порту, або з якірної стоянки в акваторії порту, а прихід судна постановка судна на якір в акваторії порту або швартування судна до причалу, розташованого в акваторії порту, у визначеному адміністрацією морського порту місці.

Згідно з Правилами №545 та Порядком №430 оформлення приходу (виходу) в (із) порт (порту) судна та його перевірка (контроль) є заходами, пов`язаними із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах.

Суд апеляційної інстанції враховує, що вказаними нормативними актами плата за оформлення приходу (виходу) в (із) порт (порту) судна та його перевірку не передбачена, при цьому згідно з Порядком обліку та використання коштів від портових зборів заходи, пов`язані із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах, оплачуються коштами від корабельного збору.

Порядком №430 унормовано, що оформлення приходу/виходу судна в/із порт(у) здійснюється наступним чином: до початку навантажувально-розвантажувальних операцій (або виходу із порту) усі судна, що прибули/відбувають до/із порту, оглядаються (перевіряються) уповноваженими особами служби капітана морського порту; уповноважена особа служби капітана морського порту реєструє прихід кожного судна в Журналі реєстрації приходу суден, вихід судна - в Журналі реєстрації виходу суден; прихід та відхід суден, що плавають під Державним Прапором України, підтверджується штампом приходу/виходу, який проставляється на судновій ролі, що повертається капітану судна.

Отже, процедура оформлення приходу/виходу судна в/із порт(у) включає в себе як перевірку судна, його документів та реєстрацію кожного приходу/виходу судна в/з порт(у), що здійснюється службою капітана морського порту, так і проставляння капітаном порту відповідного штампа на судновій ролі.

Порядок діяльності капітана морського порту та служби капітана морського порту в частині здійснення ними нагляду та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях визначено Положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України №190 від 27.03.2013 (далі Положення №190).

Відповідно до Положення №190 капітан морського порту виконує функції, які стосуються здійснення нагляду та забезпечення безпеки мореплавства, зокрема, нагляд за дотриманням вимог щодо порядку заходження суден у морський порт і виходу з морського порту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оформлення прибуття суден у порт і виходу з порту це законодавчо визначена функція капітана морського порту, який є посадовою особою, уповноваженою на здійснення державного нагляду за мореплавством у морському торговельному порту України. Оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 08.08.2018 у справі №916/2152/17.

Стосовно доводів скаржника про те, що факт виникнення між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Казенним підприємством "Морська пошукова-рятувальна служба" зобов`язальних правовідносин щодо оплати наданих позивачем послуг з оформлення приходу суден у морський порт "Південний" та виходу останніх із вказаного порту підтверджується підписаними обома сторонами довідками-рахунками, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бочаров проти України" наголошує на тому, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження укладання між сторонами договору, який передбачав би обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача вартість послуг з оформлення приходу суден у морський порт та виходу останніх з порту.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2018, 19.12.2018 та 18.03.2019 службою капітана порту Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було здійснено оформлення прибуття належного Казенному підприємству "Морська пошукова-рятувальна служба" судна т/х ПРК-02 у порт "Південь" і виходу цього судна з вказаного порту, що підтверджується довідками-рахунками №747 від 19.09.2018, №747/1 від 19.09.2018, №1051 від 19.12.2018; №1051/1 від 19.12.2018; №247 від 18.03.2019 та №247/1 від 18.03.2019, які підписані капітаном вищезазначеного порту, представником служби капітана порту та капітаном судна т/х ПРК-02.

Між тим колегія суддів зауважує, що довідка-рахунок має суто інформаційний характер та не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки останньою не фіксується господарська операція, розпорядження чи дозвіл на її проведення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, підписання представниками сторін довідок-рахунків не може замінити собою підписання договору, в якому Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Казенним підприємства "Морська пошукова-рятувальна служба" були б узгоджені вільні тарифи на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність правових підстав для застосування позивачем до відповідача вільних тарифів на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, а також беручи до уваги те, що оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту охоплюється сплатою корабельного збору, Південно-західний апеляційний господарський суд не вбачає жодних підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 18.07.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 у справі №916/1593/19 без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.10.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук