ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 917/1624/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Чупрій А.П.,

представників учасників справи:

позивача - Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ НАК "Нафтогаз України", скаржник, позивач) - Верхацький І.В. адвокат, посв. від 05.09.2018 №6888/10,

відповідача - Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - АТ "Полтаваобленерго", відповідач) - Остроушко О.Л. адвокат, посв. від 11.09.2015 №469,

розглянув касаційну скаргу АТ НАК "Нафтогаз України"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 (головуючий - суддя Чернота Л.Ф., судді: Зубченко І.В., Радіонова О.О.,)

зі справи № 917/1624/18

за позовом АТ НАК "Нафтогаз України"

до АТ "Полтаваобленерго"

про стягнення 45 783 873,03 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2018 року АТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до АТ "Полтаваобленерго" про стягнення 45 783 873,03 грн, з яких: 3 % річних у сумі 5 317 669,97 грн; інфляційні витрати у сумі 40 466 203,06 грн.

1.2. Позов обґрунтовано несвоєчасним здійсненням розрахунків за поставлений природний газ на підставі договору купівлі - продажу природного газу від 18.02.2014 № 294-ПР.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 (суддя Сірош Д.М.): позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Полтаваобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3457646,34 грн 3% річних та 18324187,07 грн інфляційних втрат, 293397,12 грн витрат по сплаті судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

2.2. Рішення мотивоване тим, що відповідачем порушені строки виконання грошових зобов`язань, визначених договором купівлі - продажу природного газу від 18.02.2014 №294-ПР в частині оплати поставленого йому позивачем в червні та липні 2014 року природного газу, за порушення яких позивач відповідно до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нарахував до стягнення спірні суми інфляційних та річних. Проте, суд першої інстанції врахував, що відповідно до частини третьої статті 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховані позивачем інфляційні та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, з урахуванням чого, до стягнення з відповідача підлягає 3 457 646,34 грн 3% річних та 18 324 187,07 грн інфляційних втрат, а щодо решти позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019: апеляційну скаргу АТ "Полтаваобленерго" задоволено частково; апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення; рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 у справі № 917/1624/18 скасовано; прийнято нове рішення, яким стягнуто з АТ "Полтаваобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 5 125 229,81 грн, з яких 893 802,40 грн - 3% річних та 4 231 427,41 грн - інфляційних втрат, 547664,14 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь АТ "Полтаваобленерго" 821 496,21 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

2.4. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на відповідача поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та з того, що часткове погашення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу відповідачем здійснено до набрання чинності вказаним Законом (до 30.11.2016), у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем суми 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають стягненню з відповідача згідно з частиною третьою статті 7 Закону. Суд апеляційної інстанції також врахував постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі №917/494/15 (яка набрала законної сили та не оскаржувалась у суді касаційної інстанції) та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2016 у справі №917/494/15 про розстрочення виконання рішення суду, залишену без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. У касаційній скарзі до Верховного Суду АТ НАК "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 у справі № 917/1624/18 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 36 234 775,65 грн та 3% річних в сумі 4 423 867,57 грн, ухвалити нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги АТ НАК "Нафтогаз України" задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційні скарги

4.1. АТ НАК "Нафтогаз України" вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, а саме - статті 625 ЦК України, Закону України "Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", та норм процесуального права - статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.2. Скаржник вказує на те, що оскільки предметом договору купівлі-продажу від 18.02.2014 №294-ПР є природний газ, який використовується виключно для власних потреб, то суд апеляційної інстанції неправомірно застосував норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин, так як природний газ, використовувався виключно для власних потреб, а тому норми вказаного Закону не можуть бути застосовані до нього.

5. Позиція, викладена у відзиві на касаційну скаргу

5.1. АТ "Полтаваобленерго" 18.10.2019 направлено на адресу Касаційного господарського суду відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на необґрунтованість доводів позивача, просить у задоволенні касаційної скарги АТ НАК "Нафтогаз України" відмовити, постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 - залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Приватним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (Покупець) 18.02.2014 укладено договір купівлі-продажу природного газу № 294-ПР (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

6.2. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим Споживачем (пункт 1.2 Договору).

6.3. На виконання умов Договору за період з січня по липень 2014 року постачальник передав, а відповідач прийняв у власність природного газу на загальну суму 802 601 536,50 грн., відповідно до наступних актів приймання-передачі природного газу:

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у січні 2014 року (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у січні 2014 року) на загальну суму 148 638 976,51грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у лютому 2014 року, (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у лютому 2014 року) на загальну суму 128 177 019,92грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у березні 2014, (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у березні 2014 року) на загальну суму 110 772 931,35 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у квітні 2014 року (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у квітні 2014 року) на загальну суму 95 304 857,76 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у травні 2014 року на суму 105 501 742,94 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 за газ, поставлений у червні 2014 року на суму 102 175 008,94 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 за газ, поставлений у липні 2014 року на суму 112 030 999,08 грн.

6.4. У даній справі позивач просить стягнути з відповідача 5 317 669,97 грн. - 3% та 40 466 203,06 грн. - інфляційних втрат, з яких:

30 994,42 грн. - 3% нараховані за зобов`язаннями червня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом червня 2014 року ) за період прострочення з 31.10.2015-31.01.2016;

5286675,55 грн. - 3% нараховані за зобов`язаннями липня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом липня 2014 року) за період прострочення з 31.10.2015-16.11.2017);

637382,34 грн. - інфляційних втрат нараховані за зобов`язаннями червня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом червня 2014 року) за період прострочення листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року;

39828820,72 грн. - інфляційних втрат нараховані за зобов`язаннями липня 2014 року (з оплати газу, поставленого протягом липня 2014 року) за період прострочення з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, визначеного договором купівлі - продажу природного газу від 18.02.2014 №294-ПР.

6.5. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач у даній справі звертався до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача в рамках справи № 917/494/15 предметом якої було стягнення 119 502 826,56 грн - основного боргу за поставлений газ в період січень-липень 2014 року та нараховані на борг 59 370 852,47 грн - пені, 3% річних у розмірі 10 817 412,23 та 135 849 244,17 грн- інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі №917/494/15 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з відповідача 108 615 673,09 грн - основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу від 18.02.2014 № 294-ПР, 47496681,47 грн - пені, 10 817 412,23 грн - 3% річних та 135 849 244,17 грн - інфляційних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі №917/494/15 рішення Господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі № 917/494/15 змінено в частині суми стягнення пені, 3% річних та інфляційних - стягнуто з відповідача на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 2 878 600,30 грн. - пені, 5 141 781,63 грн - 3% річних та 63 044 378,40 грн - інфляційних.

Постанова Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі №917/494/15 в касаційному порядку не переглядалась та набрала законної сили.

Під час розгляду справи № 917/494/15, зокрема, встановлено, що на порушення умов договору купівлі-продажу природного газу від 18.02.2014 №294-ПР відповідач невчасно та не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений природний газ у квітні-липні 2014 року (сплатив загалом 683 098 709,94 грн повністю за актами січня-березня 2014 без прострочення, за актами квітень-травень 2014 року з простроченням та частково за червень 2014 року), у зв`язку з чим заборгованість на дату звернення до суду з позовними вимогами в рамках справи № 917/494/15 складала 119 502 826,56 грн (залишок заборгованості за актом червня 2014 року та липня 2014 року).

Оплата газу спожитого протягом квітня-червня 2014 року була здійснена до моменту винесення рішення у справі № 917/494/15, що зафіксовано у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у вказаній справі.

Тобто, на момент подачі позову вартість природного газу за період квітень і травень 2014 року відповідачем сплачено повністю.

За червень 2014 року вартість природного газу сплачена повністю, у т.ч. з врахуванням платежів здійснених під час розгляду справи. За липень 2014 року ПАТ «Полтаваобленерго» спожило природного газу на 112 030 999,08 грн. З урахуванням платежів здійснених за період розгляду справи судом вирішено стягнути з товариства 108 615 673,09 грн. заборгованості, яка становила вартість природного газу спожитого в липні 2014 року.

При цьому, постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2016, якою частково змінено рішення Господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 визначено в межах, заявленого позивачем періоду за актами квітня-липня 2014 року з урахуванням часткової оплати належних до стягнення з відповідача суми нарахувань на стягувану заборгованість за поставлений природний газ (пеня, 3% річних та інфляційна індексація), а саме: за квітень 2014 року: пеня - 908319,67 грн, 3% річних - 108998,37 грн, інфляційні втрати не стягувалась, за травень 2014 року: пеня - 2893426,65 грн., 3% річних - 347211,20 грн., інфляційні не стягувались, за червень 2014 року: пеня - 695862,50 грн, 3% річних - 1057609,29 грн., інфляційні - 7028878,87 грн., за липень 2014 року: пеня -15 288 394,70 грн., 3% річних - 3 627 962,77 грн., інфляційні втрати - 56 015 499,54 грн. Всього: пеня - 28 786 003,50 грн., 3% річних - 5 141 781,63 грн., інфляційні - 63 044 378,40 грн.

Згодом, відповідач сплатив решту суми заборгованості за поставлений в липні 2014 року природний газ у листопаді 2017 року.

6.6. Судом апеляційної інстанції у даній справі встановлено, що заборгованість за червень 2014 року була сплачена відповідачем до січня 2016 року (за розрахунком позивача, що наданий до позовної заяви), тобто до 30.11.2016. А тому, нараховані 3% річних за період з 31.10.2015 - по січень 2016 року у сумі 30 994,42 грн та розмір інфляційних витрат, що нараховані за листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року у сумі 637 382,34 грн, на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" підлягають списанню.

6.7. Щодо заборгованості за липень 2014 року, то кошти були сплачені відповідачем до 30.11.2016 частково в розмірі 19 555 952,61 грн. А саме, самостійно відповідачем сплачено кошти за платіжними дорученнями у період з лютого 2016 по червень 2016 року у розмірі 7 572 385,61 грн.

6.8. Відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 25.08.2016 у справі № 917/494/15, залишеної без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016, розстрочено виконання рішення суду на 30 місяців з частковою сплатою коштів, щомісяця у розмірі 5 991 783,79 грн. Відповідач сплатив за два місяці 11 983 567,60 грн.

6.9. У подальшому, відповідачем кошти сплачено після набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

6.10. Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.06.2017 №142 ПАТ «Полтаваобленерго» включено до теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за енергоносії суб`єктів господарювання.

6.11. Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 01.12.2016 (дата набрання чинності Законом) по 24.07.2017 (дата останньої оплати по ухвалі від 25.08.2016 у справі № 917/494/15) відповідачем було сплачено - 44 262 464 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 44 262464,00 грн за період з 01.12.2016 по 23.07.2017.

Здійснивши перерахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що:

на заборгованість в розмірі 44 262464,00 грн сплачену за період 01.12.2016 по 23.07.2017 розмір 3% річних становить 854 624,39 грн.;

на заборгованість в розмірі 44 262464,00 грн сплачену за період 01.12.2016 по 23.07.2017 розмір інфляційних нарахувань становить 4 044 428,53 грн.

6.12. Також, 25.07.2017 було проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 753 026,47 грн. Підставою для проведення заліку стала заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 753 026,47 грн №12-85/9258.

Відповідачем було порушено строки належного виконання договору купівлі - продажу природного газу від 18.02.2014 №294-ПР, тому суд приходить до висновків щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 753 026,47 грн за період жовтень 2015 по липень 2017 року.

Здійснивши перерахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що:

на заборгованість в розмірі 753 026,47 грн розмір 3% річних за період 31.10.2015 по 25.07.2017 становить 39 178,01 грн.;

на заборгованість в розмірі 753 026,47 грн. розмір інфляційних нарахувань за період 01.10.2015 р. по 25.07.2017р. становить 186 998,88 грн.

6.13. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідача відсутня ліцензія на здійснення діяльності з продажу (перепродажу) природного газу, весь отриманий газ був переданий Кременчуцькій ТЕЦ для виробництва теплової та електричної енергії.

6.14. На виконання вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» було підписано між сторонами договір про організацію взаєморозрахунків від 01.11.2017 №6/332в, предметом якого (пункт 10) є перерахування 47 459 586 грн. за газ, спожитий відповідачем саме за спірним договором купівлі-продажу природного газу від 18.02.2014 №294-ПР.

Зазначені розрахунки здійснено відповідно до вимог Кабінету Миністрів України від 18.05.2017 №332.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку, на зазначену суму нарахування 3% річних і інфляційних втрат не здійснюється.

7. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

7.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

8.2. Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

8.3. Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

8.4. Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

8.5. Частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

8.6. Правова позиція щодо застосування названого Закону неодноразово викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі № 926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі № 914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 25.07.2019 у справі № 916/2278/18, від 02.10.2019 у справі №910/12724/18.

8.7. Так, Верховним Судом неодноразово наголошувалось на тому, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

8.8. З огляду на зазначені положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та встановивши, що: більша частина основної суми боргу за договором № 294-ПР, погашена до набрання чинності названого Закону, а в іншій частині судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за заявлений до стягнення період; наявність у ПАТ "Полтаваобленерго" статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, оскільки останній включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, - апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення АТ "Полтаваобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" лише в частині 5 125 229,81 грн, з яких 893 802,40 грн - 3% річних та 4 231 427,41 грн - інфляційних втрат.

8.9. Аргументи скаржника, що договір купівлі-продажу природного газу від 18.02.2014 № 294-ПР укладався з відповідачем виключно для постачання природного газу для його власних потреб, а тому спірні правовідносини не підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", таких висновків апеляційного суду не спростовують та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового акта, оскільки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт використання газу за спірним договором покупцем виключно для власних потреб, в той час як судами попередніх інстанцій встановлено протилежне.

8.10. За таких обставин доводи, які викладені у розділі 4 цієї постанови відхиляються з мотивів викладених у розділі 8 даної постанови.

8.11. Доводи АТ "Полтаваобленерго", викладені у відзиві на касаційну скаргу, з урахуванням наведеного беруться до уваги Касаційним господарським судом як такі, що узгоджуються з обставинами справи, встановленими попередніми судовими інстанціями.

8.12. У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.13. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.14. Крім того, за результатами аналізу питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду суд касаційної інстанції враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

8.15. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Звертаючись з касаційною скаргою, АТ НАК "Нафтогаз України" не спростувало наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довело неправильного застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

9.2. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АТ НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

10. Судові витрати

10.1. Понесені АТ НАК "Нафтогаз України" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 у справі № 917/1624/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос