ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
04.11.2019р. Справа № 905/2014/19
Вимоги заявника ґрунтуються на неналежному виконанні боржником своїх зобов`язань за договором в частині сплати за поставлений товар в належні строки, внаслідок чого утворилась основна заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.
Суд, дослідивши заяву про видачу наказу та додані до неї докази, встановив наступне.
1 січня 2018 року між заявником та боржником укладено договір № КС/125-18, за змістом п. 1.1. якого заявник зобов`язується передати у власність боржнику, а боржник зобов`язується прийняти і оплатити продукцію на умовах та в порядку, встановленому цим договором.
В обґрунтування прострочення виконання боржником своїх зобов`язань за Договором заявник посилається на п. 4.2. Договору, згідно якого встановлено, що оплата повинна проводитися протягом 60 днів з дати поставки кожної конкретної партії Товару.
Але, разом з тим в матеріалах заяви є додаткова угода до Договору № 1 від 17 грудня 2018 року, згідно з п. 2 якої сторонами погоджено, що сплата покупцем (боржником) заборгованості перед постачальником (заявником) виконується протягом 150 календарних днів.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.
Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.
Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов`язань у відносинах суб`єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та статей Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
П. 4.2. Договору встановлено зобов`язання сплати боржником ціни поставленого товару протягом 60 днів з дати постачання такого товару, але, як вже було зазначено вище, п. 2 Додаткової Угоди № 1 до Договору встановлено, що заборгованість повинна бути сплачена протягом 150 календарних днів.
Враховуючи викладене вище, суд тлумачить п. 2 Додаткової Угоди до Договору таким чином, що період, за який боржник повинен сплатити заборгованість за поставлений товар за Договором, був продовжений до 150 днів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що останнім днем погашення заборгованості є за вказаною накладною ж 150 день, а саме 27.06.2019 року. Таким чином, простроченим зобов`язання вважаються з 28.06.2019 року, з якого виникають правові підстави для нарахування пені та 3 % річних.
П. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Керуючись викладеним вище, належним періодом стягнення пені та 3 % річних є період з 28 червня 2019 року по 27 жовтня 2019 року (останній день перед поданням заяви до суду), у зв`язку з чим не вбачається виникнення грошових зобов`язань боржника зі сплати пені, 3 % річних та інфляційних витрат за попередній період.
Також суд відмовляє у задоволенні інфляційних втрат в повному обсязі, адже згідно з розрахунком заявника останнім нараховано інфляційні втрати у період з березня по травень 2019 року, а право грошової вимоги виникло тільки 28 червня 2019 року.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні пені у розмірі 3 867, 10 грн., 3 % річних розмірі 328 грн. та інфляційних витрат в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю права грошової вимоги у заявника.
З викладених вище підстав , суд відмовляє у видачі наказу в частині стягнення пені у розмірі 4 162, 95 грн. та 3 відсотків річних у розмірі 362, 72 грн.,у зв`язку з відсутністю права грошової вимоги у заявника.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу не позбавляє права заявника на повторний розгляд таких позовних вимог в порядку позовного провадження.
Суд, керуючись ст. 152 Господарського процесуального кодексу України,-

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).