ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 910/14006/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 22.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.)

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.04.2019 (повний текст підписано 13.05.2019)

у справі №910/14006/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне територіально - галузеве об`єднання

"Південно - Західна залізниця "

про визнання недійсним умов договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", правонаступником якого, згідно договору про купівлю - продаж прав вимоги від 22.02.2019 є ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П.(VR Global Partners L.P.) (надалі - відповідач) про визнання недійсними п.3.5 договору кредиту в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3385/2-1 від 28.09.2012 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 №20-3760/2-1 та п.3.9 договору кредиту в редакції договору про внесення змін від 29.12.2011 №20-3777/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що зміна п.3.5 та доповнення п.3.9 договору кредиту суперечать вимогам актів цивільного законодавства, у зв`язку з відсутністю письмових погоджень профільних міністерств для внесення змін, а також суперечать інтересам держави та суспільства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 по справі №910/14006/18 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (апелянт) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 по справі №910/14006/18, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було допущене грубе порушення норм матеріального та процесуального права, а також не враховано висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду при розгляді аналогічних спорів.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, поданому до суду 26.06.2019, повністю погоджується з висновками місцевого господарського суду при прийняті оскаржуваного рішення, вважає його таким, що винесене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2019 апеляційну скаргу ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners, L.P) передано на розгляд колегії суддів у складі: Зубець Л.П. (головуючий суддя), Буравльов С.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14006/18 за апеляційною скаргою ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 та призначено її до розгляду на 12.08.2019.

31.07.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Буравльова С.І. та Калатай Н.Ф., які не є головуючими суддями (суддею-доповідачем), у відпустках, апеляційну скаргу ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners, L.P) передано на розгляд колегії суддів у складі: Зубець Л.П. (головуючий суддя), Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 справу №910/14006/18 прийнято до провадження за апеляційною скаргою ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 визначеним вище складом колегії суддів.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 та 24.09.2019 були оголошені перерви в судовому засіданні.

08.10.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 та оголошено перерву в судовому засіданні до 22.10.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційну скаргу ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners, L.P) передано на розгляд колегії суддів у складі: Зубець Л.П. (головуючий суддя), Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 справу №910/14006/18 за апеляційною скаргою ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 прийнято до провадження визначеним вище складом колегії суддів.

У судове засідання 22.10.2019 з`явилися представники сторін. Третя особа представників не направла, про причини неявки суд не повідомла, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.10.2019 апеляційну скаргу підтримав повністю, просив її задовольнити та скасувати рішення місцевого суду. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядову справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 22.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

29.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (Банк) та Державним територіально - галузевим об`єднанням "Південно - західна залізниця" (Позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 (далі - Договір-1), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12500000,00 доларів США, на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором.

Відповідно до п.2.2 Договору-1 дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 22.12.2014.

Згідно з п.3.1 Договору-1 кредит надається Банком Позичальнику шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у Банку, код Банку 300012, на поточний рахунок Позичальника №655/840, відкритий у Банку, код банку 300012, згідно наданого Позичальником письмового звернення відповідно до цільового призначення кредиту. Після надання кредиту на суму, що вказана у п.2.1 цього Договору, подальше кредитування в межах строку, встановленого п.2.2 цього Договору та в межах суми ліміту кредитної лінії може здійснюватися лише після погашення Позичальником частини або всієї суми наданого кредиту, у розмірі, який не може перевищувати обсягу такого погашення.

У п.3.2 Договору-1 передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 11, 00% річних.

Нарахування Банком процентів здійснюється з дати перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод "факт/360", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Проценти нараховуються Банком щомісячно в останній робочий день місяця за період з дати першої видачі по день, що передує останньому робочому дню місяця, в якому наданий кредит, та надалі за період з дати попереднього нарахування по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п.2.2 цього Договору.

Проценти сплачуються Позичальником щомісячно в день їх нарахування з поточного рахунку Позичальника №655/840 у Банку, код Банку 300012 (або з будь-яких інших поточних рахунків Позичальника) на рахунок №655/840/ відкритий у Банку, код Банку 300012. Проценти за грудень місяць нараховуються Банком в останній робочий день цього місяця за період з дати попереднього нарахування по останній календарний день грудня місяця та сплачуються Позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця.

Пунктом 3.5 Договору-1 передбачено, що за наявності заборгованості по кредиту та/або плати за кредит, сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості:

- в першу чергу сплаті підлягає нарахована, але не сплачена в строк плата за кредит;

- в другу чергу сплаті підлягає нарахована плата за кредит, строк сплати якої ще не сплинув;

- в третю чергу сплаті підлягає неустойка, передбачена цим Договором.

Заборгованість за кредитом, строк сплати якої ще не настав, погашається Позичальником в строк, передбачений п.2.2 цього Договору.

Погашення Позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановлюють, що Банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені Позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством України, Позичальник надає Банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. Банк інформує Позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до абз. 4 п. 3.8 Договору-1 позичальник доручає банку за здійснення операції з купівлі, обміну та продажу валюти, списати кошти в еквіваленті суми комісійної винагороди банку за здійснення відповідної операції з поточного рахунку в національній валюті позичальника №655/840, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у банку, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у ПАТ "Промінвестбанк". У випадку відсутності коштів для оплати комісійної винагороди на зазначених рахунках, позичальник доручає банку здійснити списання коштів з рахунків в іноземній валюті, відкритих у банку, або відкритих у ПАТ " Промінвестбанк " в еквіваленті суми комісійної винагороди банку по курсу банку на день списання та здійснити продаж/обмін іноземної валюти за курсом банку на день здійснення операції.

Пунктом 6.9. Договору-1 передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту, виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом, обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань за кредитом вносяться за погодженням Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі набувають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 1 договору про внесення змін №20-3777/2-1 від 29.12.2011 до договору кредиту, розділ 3 Умови кредитування договору кредиту доповнено п.3.9, згідно якого позичальник зобов`язується забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у банку у розмірі не менше 300000000,00 грн.

У разі порушення (невиконання) позичальником з будь-яких підстав зобов`язань, передбачених цим пунктом банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 20000,00 грн. за кожен випадок не виконання.

Договором про внесення змін №20-3385/2-1 від 28.09.2012 (далі - Договір про внесення змін) до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011 змінено пункт 3.5 договору кредиту, зокрема, сторони встановили наступну черговість погашення позичальником заборгованості:

- на погашення прострочених до сплати понад 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення простроченої до сплати суми кредиту;

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом;

- сплата нарахованої комісійної винагороди; сплата суми кредиту; сплата неустойки (пені, штрафів);

Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинно відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги.

Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством України, Позичальник надає Банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. Банк інформує Позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент вчинення спірного правочину та на даний час Державне територіально - галузеве об`єднання "Південна залізниця" є державним підприємством та окремою юридичною особою.

Правонаступником ДТГО "Південна залізниця" є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (позивач), що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Апеляційний господарський суд зауважує, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як нова юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", із положень якого та постанови Кабінету Міністрів України вбачається, що всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому, відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ДТГО "Південно-Західна залізниця" включено до вказаного переліку.

Позивач в обґрунтування позовних вимог наголошує, що згідно п.7 Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 р. №809, зміни до кредитного договору (договору позики), договору поруки або договору про надання гарантій, а також до умов розміщення облігацій підприємства щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту (позики), виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом (позикою), обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань за кредитами (позиками) підлягають погодженню з Мінфіном або уповноваженим органом відповідно до цього Порядку шляхом подання техніко - економічного обґрунтування необхідності внесення таких змін або здійснення реструктуризації.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з укладенням договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п. 2.10. постанови № 11 в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, приписи вказаної статті кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Суд зазначає, що п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Так, за приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України, якою закріплено принцип свободи договору, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 8 статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Відсутність в договорі істотної умови є підставою вважати такий договір неукладеним, а не визнавати його недійсним.

Укладений між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-західна залізниця" як позивальником та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" як банком правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договору.

У відповідності до з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (абзац 2 частина 1 статті 1046 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів частини 3 ст. 198 Господарського кодексу України встановлено, що відсотки за грошовими зобов`язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що умови, наведені в ч. 2 ст. 345 ГК України (зокрема, мета кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту) є істотними умовами кредитного договору. Такі умови чітко визначені законом, а отже підлягають обов`язковому застосуванню.

Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та Державним територіально - галузевим об`єднанням "Південно - західна залізниця", сторонами було погоджено предмет, умови кредитування, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту відповідно до норм ч.2 статті 345 Господарського кодексу України.

Сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Кредитний Договір 1, а тому всі умови спірного Кредитного договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Як зазначено в пункті 6.10 Кредитного договору, сторони погодилися,що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь - яких умов, які можуть бути істотними та необхідними для цього Договору.

Зокрема, строк повернення кредитних коштів, який передбачений сторонами в пункті 2.2 оспорюваного Кредитного договору, є істотною умовою даного виду господарського договору.

Наразі суд звертає увагу, що сторонами під час укладення спірного Кредитного договору визначено, що вказаний договір діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та повного виконання позичальником будь - яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору (п.6.8 Кредитного договору).

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені ст.217 ЦК, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому.

Нормами цивільного та господарського законодавства встановлено, що кредитний договір не може існувати без умов щодо строку погашення кредиту (кінцевого терміну його повернення). Відповідно до ст.180 ГК без погодження сторонами ціни договору такий договір є неукладений. Оскільки пункт 2.2 Кредитного договору містить кінцевий термін повернення кредиту, тобто є істотною умовою, спірний договір не може бути визнаний недійсним у цій частині.

Позивач як державне підприємство, у статутному капіталі якого більше 50% акцій належать державі, на виконання вимог ст. 67 ГК України, Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15.06.2011 № 809, мав укладати спірний Кредитний договір за погодження його умов з відповідним центральним органом виконавчої влади, в зв`язку з чим Державною адміністрацією залізничного транспорту України "Укрзалізниця" було направлено до Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України листи 29.12.2011 №31-12110-103-10/33215 щодо отримання погодження здійснення довгострокових внутрішніх запозичень ДТГО "Південно-західна залізниця".

Отже, укладенню спірного Кредитного договору передувало звернення підприємства, яке планувало залучення кредитних коштів, із листами до Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України про надання погодження такого залучення на суму, строк та на умовах, які попередньо були викладені проектом спірного Кредитного договору.

Крім того, відповідно до п. 1.8. Порядку погодження здійснення державними підприємствами, що входять до сфери управління Міністерства інфраструктури України, залучення кредитних ресурсів, затвердженого наказом Міністерством інфраструктури України від 22.04.2011 №64, позивач отримав погодження умов кредитування від Міністерства інфраструктури України від 27.12.2011 №11494/11/10-11. При цьому, Міністерство інфраструктури України, з метою захисту інтересів державного підприємства, в погодженні запропонувало внести зміни до кредитного договору, зокрема, вилучити оспорюваний пункт 3.9. договору.

Відповідно до п.2.2 Кредитного договору дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 22.12.2014. В той час, як кредитний договір було укладено 29.12.2011, що є меншим трирічного строку користування кредитними коштами, погодженого уповноваженими органами.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на той факт, що вказані листи профільних міністерств є лише формою погодження відповідним міністерством умов кредитних договорів і мають відмінність від самого рішення щодо їх погодження, позаяк не містять викладення самого рішення про погодження.

Відповідно до положень Порядку (п.4) правовий зміст погодження Мінфіном або уповноваженим органом полягає саме у прийнятті рішення щодо погодження чи відмови у погодженні укладення відповідного договору згідно наданого для такого погодження проекту договору. Отже, посилання позивача на порушення зовнішнього оформлення погоджень міністерств судом відхиляються з огляду на превалювання змісту документу над його формою.

Згідно з п. 6.1 Кредитного договору сторонами узгоджено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та отримання погодження Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України, скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Тобто, аналіз змісту наведеного пункту Кредитного договору, як і інших умов цього договору свідчить про відсутність встановлення умовами Кредитного договору отримання погодження міністерств саме з дотриманням певної визначеної форми чи стандарту.

Спірним пунктом 3.5 Кредитного договору встановлено черговість погашення позичальником заборгованості.

Тобто, оскільки пунктом 3.5 в редакції Договору про внесення змін до Кредитного договору №_20-3385/2-1 від 28.09.2012 передбачено черговість погашення заборгованності, суд доходить висновку, що вказана редакція Договору укладена при відсутності надання погодження уповноваженими органами на укладення Кредитного договору з відповідачем.

Додатково щодо вимог ПАТ "Українська залізниця" в частині визнання недійсними пункту 3.5 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень №_20-3385/2-1 від 28.09.2012, а також пункту 3.9 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін №20-3777/2-1 від 29.12.2011, суд зазначає, що відповідно до п.7 Порядку, зміни до кредитного договору (договору позики), договору поруки або договору про надання гарантії, а також до умов розміщення облігацій підприємства щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту (позики), виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом (позикою), обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань за кредитами (позиками) підлягають погодженню з Мінфіном або уповноваженим органом відповідно до цього Порядку шляхом подання техніко-економічного обґрунтування необхідності внесення таких змін або здійснення реструктуризації.

У пункті 6.9 Кредитного договору сторонами передбачено, що всі зміни та доповнення до цього Договору щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту, виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом, обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань вносяться за погодженням Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі, набувають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та є невід`ємними частинами цього Договору.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання погодження Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі на внесення змін до умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 20-3760/2-1 від 29.12.2011 шляхом укладення відповідних Договорів про внесення змін та доповнень всупереч умовам п.6.9 спірного Кредитного договору та п.7 Порядку.

А тому, вищенаведене спростовує заперечення відповідача щодо наявності в матеріалах справи погодження центральних органів виконавчої влади на укладення спірного Кредитного договору саме в такій редакції, що наразі оспорюється.

Матеріалами справи підтверджується, що зміст спірного пункту 3.5 Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін та доповнень; пункту 3.9. Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін не відповідає основним умовам, що були погоджені уповноваженими органами - профільними міністерствами.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач частково довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв`язку з наявністю фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання оскаржуваного правочину недійсним в частині та настання відповідних юридичних наслідків, суд доходить висновку, що вимоги Позивача в частині визнання недійсними пункту 3.5 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень №_20-3385/2-1 від 28.09.2012, а також пункту 3.9 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін №20-3777/2-1 від 29.12.2011 є обґрунтованими.

Наведене, в свою чергу, свідчить про порушене право позивача, як правонаступника ДТГО "Південно-Західна залізниця".

Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, місцевий суд визнав причину пропуску позивачем строку позовної давності передбаченого ст.257 Цивільного кодексу України поважною. Зазначивши при цьому, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення ( ч. 4 ст. 91 ЦК України ). Таким чином позивач не мав правових підстав для звернення до суду за захистом свого порушеного права виключно до 21.10.2015.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо поважності причини пропуску позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції при винесенні рішення були неправильно застосовані норми матеріального права щодо визначення строків позовної давності.

За приписами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для юридичної особи (суб`єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Тобто за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен розглянути справу у повному обсязі, дати належну оцінку доказам, відповідно до вимог статті 86 ГПК України, з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Положення закону про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть бути застосовані судом тільки у тому випадку, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення чи оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити у позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової-вимоги.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" () як нова юридична особа утворена згідно із Законом України "Про особливості утворення публічно акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735.

21.10.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є й Державне територіально - галузеве об`єднання "Південно - західна залізниця", яке є стороною в кредитному договорі.

Як вбачається із положень вищенаведеного Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200, всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" реорганізовуються шляхом злиття.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб, перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи, відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначає правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 3-7 статті 2 Закону утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"" вирішено утворити публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. Установити, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу; Міністерству інфраструктури вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником прав й обов`язків Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця", яке є стороною в оспорюваному кредитному договорі, а тому Позивач, як правонаступник, був обізнаний щодо наявності вказаного договору й договорів про внесення змін і доповнень до нього з моменту їх укладення.

Крім цього, з наявних в матеріалах справи копій листів Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України вбачається, що вони були адресовані Укрзалізниці, ДАЗТ "Укрзалізниця", правонаступником якого також є позивач, тому суд не приймає до уваги доводи позивача, що йому стало відомо про укладення спірного Кредитного договору та договорів про внесення змін та доповнень лише з моменту утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 21.10.2015.

Враховуючи той факт, що на момент укладення оспорюваного Кредитного договору 29.12.2011 та Договорів про внесення змін від 29.12.2011 та 28.09.2012 позивач був обізнаний із оспорюваними пунктами Кредитного договору ще на стадії укладення відповідних правочинів, тобто, уклавши оспорюваний правочин та підписавши його і посвідчивши печатками обох сторін, сторони (зокрема і позивач, як особа, яка заперечує дійсність пунктів Кредитного договору) шляхом вільного волевиявлення самостійно визначили його умови і досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, суд доходить висновку, що початок перебігу позовної давності починається з саме з моменту підписання сторонами зазначених Кредитного договору та Договорів про внесення змін до нього.

В силу ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

У поданих позивачем запереченнях проти заяви про застосування строків позовної давності ПАТ "Українська залізниця" заявлено про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, проте не наведено обставин поважності такого пропуску строків позовної давності.

Одночасно суд звертає увагу, що звернення позивача до суду з вказаним позовом відбулось лише після звернення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" до суду з позовом про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням позичальником його зобов`язань за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявності обставин, які зробили своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, позов в частині позовних вимог про визнання недійсними пункту 3.5 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін, пункту 3.9. Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Однак, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 19.10.2018 (як свідчить відмітка канцелярії Господарського суду міста Києва на позовній заяві), після спливу строку позовної давності, а тому колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про задоволення позову з огляду на недоведеність поважності причини пропущеного строку позовної давності.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/14006/18 прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до приписів ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з її задоволенням, на підставі ст.129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/14006/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/14006/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити.

4. Судовий збір за подачу позовної заяви залишити за Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця".

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) на користь ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (VR Global Partners L.P.) (190 Елжін Авеню, Джорджтаун, Великий Кайман, KY1-9005, Кайманові Острови) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7. Матеріали справи №910/14006/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 05.11.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

А.І. Мартюк