ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1171/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, К.В. Богатиря,

секретар судового засідання І.В. Іванов,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Лянна О.А

від Державної служби України з безпеки на транспорті: Кучеренко Г.А.

від Товариства з обмеженою відповідальністю СПМК-17: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 (суддя Бездоля Д.О., м. Одеса) № 916/1171/19 про повернення

позовної заяви Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СПМК-17

про стягнення 68942,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Перший заступник керівника Комінтернівської місцевої прокуратури (далі також - прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також - Служба) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (далі також ТОВ «СПМК-17», Товариство) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 68942,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що до прокуратури надійшла інформація від Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо виявлених фактів перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів та наявної заборгованості за перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, без дозволу, виданого Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. За переконанням прокурора, порушення інтересів держави в даному випадку полягає у ненадходженні коштів до Державного бюджету України, а необхідність їх захисту зумовлена не вжиттям Державною службою України з безпеки на транспорті заходів з їх стягнення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 № 916/1171/19 позовну заяву (вх. №1196/19 від 24.04.2019р.) повернуто Першому заступнику керівника Комінтернівської місцевої прокуратури.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором не доведено не здійснення або здійснення неналежним чином відповідних повноважень Державною службою України з безпеки на транспорті, в інтересах якої прокурор звернувся з вказаним позовом до господарського суду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Перший заступник керівника Комінтернівської місцевої прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також на невідповідність висновку суду обставинам справи, просив скасувати дану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до Господарського суду Одеської області. Так, скаржник наполягав на неналежному виконанні позивачем своїх повноважень, про що зазначалось прокурором у позовній заяві з наведенням достатнього обґрунтування.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 поновлено Першому заступнику керівника Комінтернівської місцевої прокуратури пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/1171/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/1171/19; провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/1171/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

30.09.2019 оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у зв`язку з чим ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.10.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/1171/19; розгляд апеляційної скарги Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/1171/19 призначено на 30.10.2019 о 16:00 год.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

У судовому засіданні 30.10.2019 представники прокуратури та позивача просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити позовні матеріали до місцевого господарського суду для розгляду по суті. Представник відповідача не з`явився, про день, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши представників прокуратури та позивача, дослідивши матеріали позовної заяви, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 названого Закону).

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно з п. п. 1, 2 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Згідно з п. 4 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України інтереси держави можуть збігатися, так і не збігатися з інтересами державних підприємств. Поняття «інтереси держави» є оціночним і у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Однією з форм представництва прокурора є звернення до суду з позовною заявою, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Підставою представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Верховним Судом в ухвалі від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 при застосуванні приписів частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру було зауважено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Отже, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Повертаючи вказану вище позовну заяву, місцевий господарський суд зауважив про недоведеність прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті у даній справі, оскільки матеріали позовної заяви не містять доказів, на підставі яких можливо було б дійти висновку, що названий уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

Звертаючись із позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, прокурор послався на нижче викладене.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є забезпечення безпеки на автомобільних дорогах загального користування та зведення до мінімуму порушень автоперевізниками законодавства України.

Укртрансбезпека здійснює функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Враховуючи вимоги п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті та Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають правові підстави для стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання коштів до Державного бюджету України, суттєво порушує інтереси держави.

Відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, державний контроль на автомобільному транспорті, здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, наведеним у пп. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879, габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

З листа Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 11211/1-32-18 від 26.10.2018, вбачається, що ТОВ «СПМК-17» не здійснило оплату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, яка згідно з розрахунками плати від 05.02.2018 та 06.02.2018 склала 1990,09 євро (68942,23 гривень).

Незважаючи на те, що відповідно до п.311 вказаного вище Порядку перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, за інформацією, наявною в Управлінні Укртрансбезпеки в Одеській області, у зазначений вище термін Товариство дані кошти добровільно не сплатило.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до п.1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 4 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті одним з основних завдань Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Також, Укртрансбезпека здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (пп.15, 27 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області.

При цьому, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1378-р «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» забезпечено можливість Укртрансбезпеці здійснювати функції і повноваження, покладені на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспецію).

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, визначено, що усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України, підлягають державному контролю. Згідно з п.3 Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція та її територіальні органи.

Отже, Укртрансбезпека здійснює функції з управління автомобільними дорогами загального користування та має право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом, наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами, як це передбачено частиною другою статті 19 Конституції України, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у яких він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається. У зв`язку з цим, визначений законом предмет позову, з яким суб`єкт владних повноважень може звернутись до суду при здійсненні ним владних управлінських функцій, не підлягає розширеному тлумаченню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 327 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» до підпункту 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті внесено зміни, відповідно до яких органам Укртрансбезпеки надані повноваження із вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Разом з тим, як зазначив прокурор у своїй позовній заяві, Управлінням Укртранспезбеки в Одеській області заходи цивільно-правового характеру щодо стягнення з ТОВ «СПМК-17» вищевказаного боргу в дохід держави не вжито.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що факт несплати коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави, прокуратура звернулась із згаданим позовом до господарського суду з метою захисту інтересів держави.

При цьому, прокурор зазначив, що саме за результатами діяльності Укртрансбезпеки Державний бюджет України в 2016-2017 роках отримав мільйони гривень, котрі були спрямовані на відновлення зруйнованих автомобільних доріг загального користування. Зважаючи на те, що несплата Товариством коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та відповідно до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави, тому виникає необхідність захисту інтересів держави. Відтак, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 68942,23 грн. підлягає стягненню з ТОВ «СПМК-17» на користь Державного бюджету України.

Судова колегія зазначає, що з вищезгаданого листа Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 11211/1-32-18 від 26.10.2018 вбачається, що, оскільки Укртрансбезпеки фінансується за рахунок Державного бюджету України, коштів, виділених для сплати судового збору за подання відповідних позовних заяв станом на теперішній час, не вистачає, тому Служба просила прокуратуру розглянути можливість щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки в порядку господарського судочинства з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, зокрема, з ТОВ «СПМК-17».

Відтак, матеріали позовної заяви свідчать про те, що Державна служба України з безпеки на транспорті не вживала заходів щодо стягнення з вищеназваного товариства плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 68942,23 грн. через відсутність коштів для сплати судового збору, що також підтвердив представник Служби у засіданні суду апеляційної інстанції 30.10.2019.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначає, що сам факт незвернення до суду Служби з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що вказаний державний орган неналежно виконує свої повноваження щодо стягнення з ТОВ «СПМК-17» вищезгаданого боргу в дохід держави, у зв`язку із чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 № 916/1171/19 про повернення його позовної заяви є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням позовних матеріалів на розгляд господарського суду першої інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 269-271, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 про повернення позовної заяви скасувати.

Позовні матеріали передати на розгляд Господарського суду Одеської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.11.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир