Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. м. Рівне Справа № 918/643/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріорі Груп"

про стягнення пені та штрафу в сумі 94 995,48 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріорі Груп" про стягнення пені та штрафу в сумі 94 995,48 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №ЦУП-04/0189/18 від 16 липня 2018 року.

Так, на виконання умова вказаного договору позивач надав відповідачу заявки на поставку товару, проте поставки виконані з простроченням, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 67 515,95 грн. пені та 27 479,53 грн. штрафу.

Відповідач відзиву на позовну заяву з відображенням своєї правової позиції суду не надав.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/643/19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в засіданні на 10 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено на 05 листопада 2019 року.

04 листопада 2019 року позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

04 листопада 2019 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, для надання можливості залучити до участі у справі представника.

Щодо вказаного клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною 2 статті 58 ГПК України, при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Таким чином, позивач не позбавлений можливості брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

При цьому суд звертає увагу позивача, що провадження у справі відкрито 12 вересня 2019 року.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Суд звертає увагу відповідача, що ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року, судом визнавалась неявка представника відповідача поважною, та відкладено розгляд справи.

Таким чином, з огляду на приписи статті 202 ГПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, разом з тим приймаючи до уваги вимоги статті 248 ГПК України, суд вважає за необхідне розглянути справу та вирішити спір за наявними в матеріалах справи доказами.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

16 липня 2018 року між Філією "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пріорі Груп" (постачальник, відповідач) було укладено договір поставки №ЦУП-04/0189/18 (договір).

Відповідно до предмету договору поставки постачальник зобов`язується за рознарядками (заявками) покупця поставити і передати у його власність продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев`яні до залізничних колій, не просочені, далі - товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якого вказуються у додатку до договору поставки (специфікації), а покупець зобов`язується прийняти товар та здійснити оплату відповідно до умов договору.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору сума договору поставки становить 3 062 484,00 грн. з ПДВ (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 29 грудня 2018 року).

Пунктом 12.1. договору встановлено, що термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання до 30 червня 2019 року, а в частині оплати - до повного виконання.

Відповідно до пункту 5.1. договору, строк (термін) поставки товару: поставка товару здійснюється в терміни, зазначені в рознарядках (заявках) покупця, що є підтвердженням готовності Вантажоодержувачів прийняти товар.

Рознарядка (заявка) на поставку товару надається постачальнику через мережу електронного зв`язку (Інтернет) на адресу (п. 5.5.1. договору).

Надіслання покупцем рознарядки (заявки) через мережу електронного зв`язку (Інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку поставки товару (п. 5.5.3. договору).

Пунктом 5.6. договору встановлено, що товар вважається поставленим з дати підписання акту приймання - передачі товару на складах вантажоодержувачів.

Як видно з матеріалів справи, 17 липня 2018 року позивачем згідно з умовами договору направлено відповідачу заявку №1 про поставку 3 500 шт. шпал дерев`яних 1 типу, та 1500 шпал дерев`яних 2 типу. Термін доставки встановлено до 31 липня 2019 року. Місце доставки (вантажоодержувач - ВП "Рава-Руський шпалопросочувальний завод").

На виконання вказаної заявки відповідач здійснив поставку товару, а саме: 19 липня 2018 року 184 шпал 1 типу та 368 шпал 2 типу на суму 269 883,84 грн., 20 липня 2018 року 647 шпал 1типу та 408 шпал 2 типу на суму 533 123,04 грн., 24 липня 2018 року 856 шпал 1 типу та 664 шпал 2 типу на суму 763 636,32 грн., 24 липня 2018 року 434 шпал 1 типу та 60 шпал 2 типу на суму 257 314,80 грн., 26 липня 2018 року 238 шпал 1 типу на суму 125 664,00 грн., 27 липня 2018 року 249 шпал 1 типу на суму 131 472,00 грн., 30 липня 2018 року 318 шпал 1 типу на суму 167 904,00 грн. (про що свідчать видаткові накладні та акти приймання - передачі надані позивачем).

Разом з тим, 94 шпал 1 типу на суму 49 632,00 грн. (22 серпня 2018 року), 480 шпал 1 типу на суму 253 440,00 грн. (05 вересня 2018 року) поставлені відповідачем з простроченням строків вказаних в заявці позивача.

Водночас суд встановив, що станом на 05 вересня 2018 року відповідач несвоєчасно виконав заявку позивача від 17 липня 2018 року та допустив прострочення поставки частини товару.

Судом взято до уваги, що 05 вересня 2018 року позивачем направлено відповідачу дві заявки, якими внесено зміни щодо місця доставки (вантажоодержувача), та відповідно вказано, що шпали 1 типу в кількості 480 штук слід доставити до ВП "Новомосковський шпалопросочувальний завод".

При цьому суд констатує, що додатковими заявками не змінено терміни поставки, більш того, в заявці про зміну місця доставки в розділі "додаткова інформація" вказано, що терміни поставки є надолуженням виконання заявки (лист ЦУП-8/5196 від 17 липня 2018 року).

Як встановлено судом, 29 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору поставки, яким зокрема доповнено специфікацію №2, та внесено зміни до пунктів 1.2., 3.1., 12.1., зокрема погоджено поставку шпал дерев`яних 1 типу в кількості 4200 штук, та шпал дерев`яних 2 типу в кількості 1800 штук.

У зв`язку з наведеним 20 лютого 2019 року позивач направив відповідачу заявку №1 (ЦУП-8/975), яка втратила чинність у зв`язку з направленням відповідачу рознарядки №2 від 04 березня 2019 року.

Вказаною рознарядкою №2 позивач просив відповідача поставити 147 шпал 1 типу та 106 шпал 2 типу у строк до 10 березня 2019 року.

На виконання рознарядки №2 відповідач поставив позивачу шпали 1 типу в кількості 119 штук та шпали 2 типу в кількості 92 штуки, про що свідчить відповідна видаткова накладна та акт приймання передачі.

Таким чином за рознарядкою №2 від 04 березня 2019 року відповідач недопоставив позивачу 28 шпал 1 типу та 14 шпал 2 типу.

Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі не поставки, недопоставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,5 % вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Відтак, за твердженнями позивача, відповідач ураховуючи положення пункту 8.2. договору, зобов`язаний сплатити філії "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" пеню та штраф за невиконання зобов`язань по договору в сумі 94 995,48 грн., з яких: 67 5515,95 грн., та 27 479,53 грн. штраф.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої вимоги про нарахування відповідачу пені та штрафу обґрунтованими, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині своєчасної поставки товару.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 Цивільного кодексу України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судом взято до уваги, що згідно частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо можливості стягнення пені за порушення не грошового зобов`язання суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

І цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом, як пеня.

Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина 4 статті 231 Господарського кодексу України).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи частину 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, Суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання.

При цьому суд не бачить підстав для застосування в даному спорі положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки дія вказаного закону цей закон згідно преамбули регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання лише грошових зобов`язань грошових зобов`язань.

Відтак, згідно з розрахунком позивача, за прострочення поставки товару відповідачем, у відповідності до положень пункту 8.2. договору, позивач нарахував відповідачу 67 515,95 грн. пені та 27 479,53 грн. штрафу.

Суд погоджується з розрахунком позивача щодо нарахування 48 296,16 грн. пені та 25 344,00 грн. за період з 01 серпня 2018 року по 04 вересня 2018 року, а також 19 219,79 грн. пені за період з 11 березня 2019 року по 07 вересня 2019 року.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що відповідач порушив права позивача за захистом яких позивач звернувся до суду.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо недотримання відповідачем договірних зобов`язань зі своєчасної поставки товару переконують у наявності порушення відповідачем прав позивача. Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості вимог про стягнення пені та штрафу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 94 995,48 грн., з яких 67 515,95 грн. пені та 27 479,63 грн. штрафу є законними, ґрунтуються на положеннях укладеного між сторонами договору та нормах чинного законодавства України. Відповідач не навів суду жодних аргументів на спростування позову та не повідомив суду жодних обставин, які б переважили аргументи позивача або викликали обґрунтовані сумніви стосовно заявлених вимог. Доводи позивача відповідачем не спростовані, а відтак вимоги позивача підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судові витрати в сумі 1 921,00 грн. судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, при зверненні з позовом до суду, позивачем надано платіжне доручення №2030550 від 31 липня 2019 року на суму 4 076,92 грн..

Згідно з нормами статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, зайвоспалчений позивачем збір в сумі 2 155,92 грн. може бути повернутий позивачу в порядку статті 7 Закону України "Про судовий збір", після набрання рішенням законної сили.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріорі Груп" (34253, Рівненська область, Рокитнівський район, с. Масевичі, вул. Леніна 117, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська 5, ) в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова 32, код ЄДРПОУ ВП 40081389) 67 515 (шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 95 коп. пені, 27 479 (двадцять сім тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн. 53 грн. штрафу та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять один) грн. 00 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська 5, ) в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова 32, код ЄДРПОУ ВП 40081389).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРІОРІ ГРУП" (34253, Рівненська область, Рокитнівський район, с. Масевичі, вул. Леніна 117, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 07 листопада 2019 року.

Суддя Качур А.М.