ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2019 р. Справа № 925/1306/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2019 р. (повне рішення складено 13.05.2019 р.)

у справі № 925/1306/18 (суддя - Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс"

до Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро"

про стягнення заборгованості у розмірі 192857,69 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" звернулося з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" про стягнення заборгованості за договором поставки № 190904 від 19.09.2016 р. у загальному розмірі 183751,02 грн, з яких: 130690,96 грн - основний борг, 47478,07 грн - пеня, 1783,00 грн - 3% річних та 3798,99 грн - інфляційні втрати.

Вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 190904 від 19.09.2016 р. в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.12.2018 р. відкрито провадження у справі № 925/1306/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

До суду першої інстанції 30.01.2019 р. позивачем подано заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" просило стягнути з відповідача 130690,96 грн основного боргу, 54984,73 грн відсотків річних на підставі п. 6.2 договору та 7182,00 грн інфляційних втрат, що разом складає 192857,69 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.02.2019 р. у даній справі, зокрема, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.04.2019 р. (повне рішення складено 13.05.2019 р.) у справі № 925/1306/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-Агро" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення відсотків річних у розмірі 54984,73 грн та інфляційних втрат у розмірі 7182,00 грн і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на відсутність прострочення боржника у даних правовідносинах, оскільки Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-Агро" повинно було оплачувати прийнятий товар лише після отримання письмової вимоги позивача, як це передбачено ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 р. апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" у справі № 925/1306/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Зубець Л.П., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 925/1306/18 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

До суду 21.06.2019 р. у встановлений строк від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1767/19 від 24.06.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/1306/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 925/1306/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пономаренко Є.Ю., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1306/18, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До суду 22.07.2019 р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" заперечує проти доводів скарги позивача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4326/19 від 29.10.2019 р. у зв`язку з перебуванням суддів Пономаренка Є.Ю. та Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/1306/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 925/1306/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 р. справу № 925/1306/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 19.09.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" (постачальник) та Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро" (покупець) укладено договір поставки № 190904, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його вартість. Найменування (асортимент) і кількість товару визначена у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна за одиницю товару та загальна вартість товару за цим договором визначається у видаткових накладних за попередньою усною домовленістю між сторонами.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженої особи покупця товарно-транспортної/видаткової накладної, яка має силу акта прийому-передачі (п. 2.2 договору поставки).

Згідно з п. 2.3 договору загальна ціна договору становить суму всіх видаткових накладних на товар.

Оплата за товар здійснюється в гривнях України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Датою оплати товару і належного виконання грошового зобов`язання за цим договором вважається дата надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 укладеного правочину оплата за товар має відбуватися наступним чином: 100% попередня оплата вартості товару.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, факт належного виконання позивачем умов вищевказаного договору підтверджується видатковими накладними на загальну суму 211222,88 грн, а саме:

- № 1781 від 21.05.2018 р. на суму 48950,00 грн;

- № 1783 від 21.05.2018 р. на суму 16320,96 грн;

- № 2161 від 19.06.2018 р. на суму 15260,96 грн;

- № 2162 від 19.06.2018 р. на суму 49850,00 грн;

- № 2764 від 30.07.2018 р. на суму 21290,95 грн;

- № 2765 від 30.07.2018 р. на суму 54690,01 грн;

- № 3916 від 19.10.2018 р. на суму 4860,00 грн.

При цьому, з матеріалів справи убачається, що відповідачем була здійснена лише часткова оплата за поставлений товар на підставі вищевказаних видаткових накладних в сумі 80531,92 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3398 від 24.07.2018 р. на суму 15260,96 грн, № 3973 від 18.10.2018 р. на суму 16320,96 грн та № 3974 від 18.10.2018 р. на суму 48950,00 грн.

Таким чином, неоплаченою залишилася вартість поставленого товару у розмірі 130690,96 грн за наступними видатковими накладними:

- № 2162 від 19.06.2018 р. на суму 49850,00 грн;

- № 2764 від 30.07.2018 р. на суму 21290,95 грн;

- № 2765 від 30.07.2018 р. на суму 54690,01 грн;

- № 3916 від 19.10.2018 р. на суму 4860,00 грн.

Наведене вище стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" 130690,96 грн боргу за поставлений та неоплачений товар. Також, окрім стягнення суми основного боргу, Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" заявлено вимоги про стягнення з відповідача 54984,73 грн відсотків річних на підставі п. 6.2 договору та 7182,00 грн інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції вказав на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару за договором поставки.

З таким висновком місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк,- відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України встановлено).

Як було зазначено вище, позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 211222,88 грн, що підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями видаткових накладних. При цьому, Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро" була здійснена лише часткова оплата поставленого товару на суму 80531,92 грн, доказом чого є копії згаданих вище платіжних доручень.

Заперечуючи стосовно задоволення позовних вимог у даній справі, відповідач вказував на те, що він здійснював попередню оплату товару, отже вимоги позивача є необґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оплати, які здійснювались відповідачем за спірний період, стосувалися виключно погашення заборгованості за попередні поставки, що підтверджується відповідними записами в графі "Призначення платежу" у платіжних дорученнях № № 3974, 3973 та 3398.

При цьому, замовлення товару відповідачем відбувалося за допомогою телефонного зв`язку, як це передбачено пунктом 2.1 договору поставки. Відповідно до даного пункту ціна за одиницю товару та загальна вартість товару за даним договором визначається в видаткових накладних за попередньою усною домовленістю між сторонами даного договору.

Також, судом першої інстанції правомірно встановлено, що сплата відповідачем грошових коштів за поставлений товар здійснювалася на підставі виписаних позивачем рахунків № 2202 від 18.06.2018 р., № 2770 від 26.07.2018 р., № 2771 від 26.07.2018 р. та № 3984 від 19.10.2018 р., копії яких долучені позивачем до матеріалів справи. Знову ж таки, зазначене підтверджується згаданими вище платіжними дорученнями із зазначенням номерів рахунків в графі "Призначення платежу".

Окрім цього, відвантажуючи товар відповідачу за видатковими накладними, Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс" на виконання вимоги п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України у Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані наступні податкові накладні: № 242 від 19.06.2018 р. на суму 49850,00 грн, № 462 від 30.07.2018 р. на суму 21290,95 грн, № 463 від 30.07.2018 р. на суму 54690,01 грн та № 334 від 19.10.2018 р. на суму 4860,00 грн.

Відповідно до відомостей з електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехімпульс", всі вказані вище податкові накладні були прийняті Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро", а отже відповідачем віднесені суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції правомірно зазначено про обгрунтованість вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача 130690,96 грн боргу за поставлений, але неоплачений товар, на підставі договору поставки № 190904 від 19.09.2016 р.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 54984,73 грн відсотків річних на підставі п. 6.2 договору та 7182,00 грн інфляційних втрат у зв`язку з порушенням Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро" взятих на себе договірних зобов`язань.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Також ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. п. 6.1 та 6.2 договору поставки № 190904 від 19.09.2016 р. за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановлюють її у розмірі тридцяти відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом тридцяти календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений покупцем, та дев`яносто відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення тридцяти календарних днів.

Суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків річних в сумі 54984,73 грн є обґрунтованим, розрахованим арифметично правильно та таким, що відповідає умовам укладеного договору поставки, з урахуванням періоду прострочення та суми заборгованості по кожній видатковій накладній.

Також, апеляційний суд вважає обгрунтованим і розрахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, що складає 7182,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на відсутність прострочення боржника у даних правовідносинах, оскільки Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-Агро" повинно було оплачувати прийнятий товар лише після отримання письмової вимоги позивача.

Однак, суд зазначає, що оплата відповідачем поставленого товару здійснювалася виключно на підставі виставлених позивачем рахунків. При цьому, така оплата відбувалася з порушенням пункту 3.2 договору поставку, тобто, вже по факту поставки, а не зі 100%-ою попередньою оплатою.

При цьому, частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-Агро" не виконало взятих на себе грошових зобов`язань ані у строк, встановлений п. 3.2 договору, ані у строк, встановлений законом.

Тому, враховуючи те, що відповідач не здійснив попередню оплату за товар, передбачену п. 3.2 договору поставки, у нього виник обов`язок не лише сплатити суму основного боргу, а й обов`язок щодо сплати відсотків річних та інфляційних втрат. Таким чином, у даній ситуації відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та відхиляються колегією суддів як недоведені.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість, відповідач не надав в обгрунтування порушення судом першої інстанції норм законодавства жодних доказів та не довів, з якими обставинами він пов`язує відсутність підстав для сплати позивачу заборгованості за неналежне виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

З огляду на усе вищезазначене, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2019 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2019 р. у справі № 925/1306/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-Агро".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 31.10.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк