У Х В А Л А

28 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/94/19

Провадження № 12-179гс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Бакуліної С.В.,

суддів Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

справи № 904/94/19

за касаційною скаргою Управління соціальної політики Нікопольської міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради

про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - також Залізниця) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2016 рік у розмірі 4310446,60 грн.

Позов мотивовано тим, що Залізниця є суб`єктом господарської діяльності, яка займається перевезенням та обслуговуванням пасажирів та повинна забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством, а відповідно до статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» збитки залізничного транспорту загального користування від використання пільгових тарифів відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 26 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року, позов задовольнив; стягнув з Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» збитки за пільгове перевезення пасажирів у розмірі 4310446,60 грн та 64656,70 грн - судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», суди першої і апеляційної інстанції зазначили про те, що Залізниця здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, а збитки залізничного транспорту від використання пільгових тарифів відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів. Відсутність договору не звільняє сторін від виконання господарського зобов`язання, яке передбачене нормами чинного законодавства.

Сума недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Обслуговуючи дану категорію громадян України, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення пільгових категорій громадян.

Не погоджуючись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року, Управління соціальної політики Нікопольської міської ради звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати зазначенні судові акти і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12 вересня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10 жовтня 2019 року справу разом із касаційною скаргою передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 ГПК України, вважаючи за необхідне відступити від правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 804/7864/15 від 20 березня 2019 року.

Так, у справі № 804/7864/15 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 20 березня 2019 року скасував постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року та ухвалив нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів задовольнив в повному обсязі; стягнув з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян. Указаний спір розглянуто судами за правилами адміністративного судочинства.

Постанова мотивована тим, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради, вступаючи у договірні правовідносини, діяло з метою реалізації владних управлінських функцій щодо виконання програми, спрямованої на ефективну підтримку соціально незахищених верств населення та інших малозабезпечених категорій громадян.

Верховний Суд у вище вказаній постанові зазначив, що ще однією характерною рисою, яка свідчить про притаманність ознак адміністративного договору про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій, слугує обов`язок відшкодування збитків позивачу за перевезення на пільгових тарифах відповідних категорій громадян, який відповідач може виконати лише через реалізацію своїх владних управлінських функцій, як розпорядника бюджетних коштів, що діє в межах бюджетної програми та бюджетного асигнування.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду висловив намір відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 804/7864/15 від 20 березня 2019 року, зазначивши, що правовідносини у справі № 904/94/19 не є публічно-правовими і тому спір має розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки у відносинах щодо розрахунку із Залізницею за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах.

Оскільки колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду, справа № 904/94/19 має бути розглянута Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому у частині другій статті 121 цього Кодексу зазначено, що ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою.

Наведені обставини є підставою для призначення справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

25 жовтня 2019 року Управління соціальної політики Нікопольської міської ради звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про зупинення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року до закінчення їх перегляду в порядку касаційного провадження.

Обґрунтовуючи заяву Управління соціальної політики Нікопольської міської ради зазначило про те, що у зв`язку із можливим проведенням виконавчих дій та блокуванням рахунків відповідача, управління не має змоги проводити виплати за соціальними програмами (професійна адаптація учасників АТО, компенсація пільгового перевезення міським транспортом, психологічна реабілітація учасників АТО, тощо), надавати матеріальні компенсації, пільги та інші виплати, передбачені чинним законодавством, що порушить права громадян на соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Також заявник указав на те, що у випадку здійснення виконавчих дій до закінчення перегляду рішень в порядку касаційного провадження, з відповідача може бути завчасно стягнуто кошти на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», які у випадку зміни або скасуванні рішень на користь відповідача потрібно буде повернути. У разі задоволення касаційної скарги, виконання рішень буде передчасним і порушить законні права відповідача, обтяжить матеріальний стан, створить необхідність відновлення порушеного права.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 294 ГПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

Згідно з частиною першою статті 332 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали/не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин.

Так , можливе проведення виконавчих дій не є безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції виконання оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій, що набрали законної сили, і є обов`язковими до виконання (стаття 129-1 Конституції України, стаття 326 ГПК України).

У разі ж зміни або скасування судового рішення після його виконання статтею 333 ГПК України унормовано вирішення питання про поворот виконання рішення, постанови.

Розглянувши заяву Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про зупинення виконання рішення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 рокуу цій справі, дослідивши наведені заявником доводи, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для зупинення виконання оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 120, 121, 233 - 235, 294, 301, частиною третьою статті 302, статтею 332 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 904/94/19 за касаційною скаргою Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року.

2. Призначити справу № 904/94/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження на 3 березня 2020 року об 11 годині 30 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Відмовити в задоволенні заяви Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

5. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. В. Бакуліна
Судді: В. В. Британчук В. С. Князєв
М. І. Гриців Л. М. Лобойко
Д. А. Гудима Н. П. Лященко
В. І. Данішевська О. Б. Прокопенко
Ж. М. Єленіна Л. І. Рогач
О. С. Золотніков О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська