ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 року м.Дніпро

Справа № 904/1885/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Вечірко І.О., Кузнецова В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 (прийняте суддею Мілєвою І.В.) у справі № 904/1885/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт"

про стягнення 45 802, 89 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на свою користь 45 802, 89 грн, з яких 26 041,68 грн. - штраф, 19 761, 21 грн - пеня.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ОД/НХ-18-675НЮ від 27.07.2018 в частині своєчасної поставки товару.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" 45 284,73 грн., з яких: 26 041,68 грн. - штраф, 19 243,05 грн. - пеня, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 899,29 грн.; в решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що відповідачем порушено строки поставки товару за договором № ОД/НХ-18-675НЮ від 27.07.2018.

Приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивачем невірно визначено період нарахування пені.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Такт" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення пені у розмірі 19 243, 05 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у позові в частині стягнення пені у розмірі 19 243, 05 грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що відповідач звернув увагу суду, що граничний термін дії спірного договору до 31.12.2018. Тобто, у часі граничний термін виконання зобов`язань відповідача з поставки товару обмежений календарною датою (31.12.2018), а сплата штрафних санкцій не утворює зміст зобов`язань щодо розрахунків за договором. Не утворює тому, що розрахунки відбуваються за товари, роботи, послуги та стосується зобов`язань позивача, а не відповідача в цій справі. Це узгоджується з приписами ст. 343 Господарського кодексу України. Тому, на думку скаржника, строк дії договору в частині розрахунків позивача для спірних відносин не має жодного відношення та обмежується приписами спеціального закону.

Скаржник вважає, що для збільшення строку дії договору для виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару має бути укладена відповідна додаткова угода за умови дотримання приписів частин 4 та 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Оскільки закупівля спірного товару на 2019 рік без додаткової угоди неможлива та без затвердження видатків з придбання товару на наступний рік в установленому порядку в силу обмежень, установлених частиною 5 ст. 36 ЗУ "Про публічні закупівлі" неможлива, то за правилами цього закону в спірному договорі пенею забезпечено виконання зобов`язань з поставки товару виключно в межах строку (терміну) дії договору (до 31.12.2018). Тому, скаржник вважає, що в силу приписів вказаного спеціального закону нарахування позивачем та стягнення судом пені за 2019 рік є вочевидь помилковим та неправомірним.

В цьому випадку, на думку скаржника, відсутність можливості та права на умовах договору виконати зобов`язання боржником та кредитором в силу спеціального закону виключає відповідальність боржника за період коли зобов`язання вже не підлягає виконанню боржником. Але відповідач (боржник) не звільняється від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, які мали місце в період строку (терміну) дії договору, якщо підстави для такої відповідальності виникли та існують.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що протягом строку (терміну дії) договору в частині поставки товару не всі зобов`язання сторонами були виконані (не відбулася поставка і оплата всього обсягу товару за договором відповідно до погодженої специфікації, графіку поставки). На вартість такого неотриманого та неоплаченого товару позивачем одночасно нарахована пеня та штраф за його непоставку, в тому числі за 2019 рік. При цьому, скаржник вважає, що судом не враховано приписи закону про те, що неустойкою забезпечується виконання зобов`язання з поставки товару до моменту його поставки визначеного договором чи законом.

За твердження скаржника не тільки строк (термін) дії договору щодо поставки, але і період нарахування пені обмежується граничною датою - 31.12.2018.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано чи затверджені у позивача видатки на 2019 рік щодо оплати недопоставленого відповідачем товару на вартість якого нарахована пеня за 2019 рік; судом першої інстанції не з`ясовано чи має позивач зобов`язання прийняти товар після 31.12.2018 у взаємозв`язку з предметом спору (правомірність нарахування та стягнення пені у 2019 році), оскільки за загальним правилом нарахування пені припиняється в день отримання покупцем товару (робіт, послуг) з урахуванням пресічного строку нарахування пені, визначеного законом (договором). На думку скаржника, за законом пенею забезпечується виконання зобов`язання боржником за умови якщо кредитор має чинне зустрічне зобов`язання - прийняття від боржника виконання такого зобов`язання (в даному випадку отримати товар та здійснити оплату його вартості).

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано, якими письмовими доказами підтверджується факт, дата направлення, отримання заявок позивача на поставку товару, у зв`язку з чим суд безпідставно погодився, що розрахунок штрафних санкцій зроблений правильно, та що, на думку скаржника, зобов`язувало суд керуватися графіком поставки товару.

Подані позивачем до матеріалів справи прості листи на поставку товару, позивач вважає неналежними доказами, оскільки в порушення п. 5.7. Положення про Регіональну філію "Одеська залізниця" підписані тільки начальником служби матеріально-технічного забезпечення філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" без зазначення підстав, які визначають його власні повноваження щодо направлення заявок, без доказів їх направлення та отримання відповідачем. За відсутності підписів у заявці двох посадових осіб філії позивача вона в силу цього нормативного акту не має юридичної сили, в тому числі для відповідача.

Скаржник зазначає, що у договорі передбачено за одне правопорушення різний набір санкцій (штраф, пеня), які не підлягають одночасному застосуванню. Суд мав визначитись, які саме санкції мали бути застосовані при вирішенні спору. При цьому, скаржник також зазначає, що п. 11.3 спірного договору розмір пені визначений в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення відповідачем негрошових зобов`язань, що не було враховано судом.

На думку скаржника, умови п. 11.3 спірного договору про стягнення пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ суперечать чинному законодавству та в цьому випадку слід було застосовувати саме приписи ст. 231 ГПК України про стягнення пені в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язань за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (як невід`ємну частину цієї норми права, яка не може застосовуватись частково).

Якщо для стягнення штрафних санкцій віддати перевагу умовам пункту 11.3 спірного договору, то суд не має права одночасно стягувати і пеню, і штраф, що є порушенням ст. 61 Конституції України та зобов`язаний визначитися який з двох основних видів санкцій за умовами п. 11.3 договору він вважає таким, що може бути застосований. А саме пеня чи штраф.

Скаржник вважає, що позивач без понесення жодних витрат на додаткове придбання товару, який у 2019 році йому став непотрібен та за відсутності затвердження видатків на його придбання має намір отримати 20% прибутку у вигляді штрафу, без зобов`язання отримати та оплатити недопоставлений товар.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відзиву позивач зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що позивач 06.08.2018 направив відповідачу письмову заявку №НХ12/6638 та 25.09.2018 письмову заявку №НХ12/7742 про поставку товару електронною поштою на адресу відповідача, відповідно до п. 5.2. Договору, про поставку товару на суму 688 577, 72 грн. Дата отримання вказаних заявок відповідачем не заперечувалась. Загальна сума недопоставленої продукції склала 130 208, 41 грн., що не було спростовано апелянтом, відповідно до вимог ст. 74 ГПК України. Позивач вважає, що апелянт не виконав умови договору, а саме не поставив товар, в строк, визначений умовами договору, що стало підставою для позивача звернутись до суду щодо застосування відповідальності, передбаченої сторонами у п. 11.3. Договору.

На думку позивача, твердження відповідача щодо не з`ясування судом першої інстанції питання зобов`язання позивача прийняти товар після закінчення строку дії Договору, 31.12.2018, є безпідставним, оскільки суд здійснює розгляд справи в межах позовних вимог.

Також позивач вважає, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 у справі № 904/1885/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

27.07.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такт" (постачальник) було укладено договір поставки № ОД/НХ-18-675НЮ (далі - договір).

За умовами пункту 1.1. договору постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - "товар"), які зазначені у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Найменування товару; металопрокат сортовий (круги) (п. 1.2. договору).

Виробник товару: "Магнітогорський металургійний комбінат", Росія (поз. 1-4, 6); "Оскольський електрометалургійний комбінат", Росія (поз. 5, 7, 9, 11-15, 18-20); "Білоруський металургійний завод", Білорусь (поз. 8, 10); "ЄВРАЗ-Ніжньотвгільський металургійний комбінат", Росія (поз. 16-17,21) (п. 1.3. договору).

Замовник має право в односторонньому порядку зменшити обсяг закупівлі залежно від реального фінансування (п. 1.4. договору).

Кількість та асортимент товару визначається у Специфікації (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору (п. 3.1. договору).

Товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (Додаток № 2 до договору) (п. 5.1. договору).

В межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки, визначені в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом: НОМЕР_1 ; електронною поштою: ; листом за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 16А) (п. 5.2. договору).

У разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов`язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного Графіком поставки (п. 5.3. договору).

Замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації (п. 6.1. договору).

Ціни в накладних і в рахунках - фактурах вказуються в національній валюті України (п. 6.2. договору).

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" (п. 6.3. договору).

Загальна сума по договору 790 781,18 грн., у тому числі ПДВ 20% 131 796,86 грн. (п. 6.4. договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі (п. 7.1. договору).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 20 банківських днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН (п. 7.2. договору).

Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п. 7.3. договору).

У разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої в строк продукції (п. 11.3. договору).

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від взятих на себе зобов`язань (п. 11.7. договору).

Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору, крім випадків, передбачених цим договором, вносяться сторонами шляхом підписання додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та мають юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін (п. 13.1. договору).

Строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору (п. 16.2. договору).

Сторони підписали Додаток № 1 до договору "Специфікацію № 1" (а.с. 19-20), в якій визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 790 781,18 грн. з ПДВ.

Сторонами укладено Додаток № 2 до договору "Графік поставки" (а.с. 21), відповідно до якого відповідач повинен поставити товар протягом 3-4 кварталу 2018 року.

Позивач зазначає, що 06.08.2018 направив відповідачу письмову заявку № НХ12/6638 (а.с. 22) електронною поштою на адресу , про поставку товару на суму 688 577,72 грн.

За заявкою № НХ12/6638 16.08.2018 відповідач поставив товар на загальну суму 515 312,23 грн., на підтвердження чого надав підписані сторонами та скріплені їх печатками видаткові накладні:

- № РН-010059 від 16.08.2018 про поставку товару на суму 372 870,14 грн. з ПДВ (а.с. 24);

- № РН-010061 від 16.08.2018 про поставку товару на суму 142 442,09 грн. з ПДВ (а.с. 25).

Таким чином, позивач стверджує, що за заявкою № НХ12/6638 від 06.08.2018 відповідачем не було поставлено товар:

- круг 52 мм в кількості 5 т на суму з ПДВ 108 579,00 грн. (п. 7 Специфікації);

- круг 75 мм в кількості 0,2 т, на суму з ПДВ 4 343,20 грн. (п. 13 Специфікації);

- круг 100 мм в кількості 0,7 т, на суму з ПДВ 15 201,19 грн. (п. 17 Специфікації) на загальну суму 128 123,39 грн.

Позивач зазначає, що 25.09.2018 направив відповідачу письмову заявку № НХ12/7742 (а.с. 23) електронною поштою на адресу , про поставку товару на суму 206 286,15 грн. Строк поставки в заявці не зазначено.

За заявкою № НХ12/7742 26.09.2018 відповідач поставив товар на суму 204 201,13 грн., на підтвердження чого надав підписану сторонами та скріплену їх печатками видаткову накладну № РН-011805 від 26.09.2019 про поставку товару на суму 204 201,13 грн з ПДВ (а.с. 26).

Таким чином, недопоставка продукції відповідно до письмової заявки за вих. № НХ12/7742 від 26.09.2018 складає 2 085,02 грн.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що загальна сума недопоставленої продукції складає 130 208,41 грн.

Відповідно до п. 11.3. договору, у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої в строк продукції.

У зв`язку із викладеним позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 26 041,68 грн. та пеню у розмірі 19 761,21 грн. за загальний період з 17.08.2018 по 27.03.2019.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується позивачем лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 19 243, 05 грн. колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів (цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окремим видом зобов`язання є договір поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

За змістом статей 655, 663 ЦК України двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Частиною 1 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Згідно з частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 612 зазначеного Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.2. договору в межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки, визначені в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом: НОМЕР_1 ; електронною поштою: ; листом за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 16А).

Як зазначено позивачем, 06.08.2018 ним направлено відповідачеві письмову заявку за вих. № НХ12/6638 електронною поштою на адресу на суму 688 577, 72 грн., що відповідає п. 5.2. договору.

Також, 25.09.2018 відповідачеві направлено письмову заявку за вих. № НХ12/7742 електронною поштою на адресу на суму 206 286, 15 грн.

Під час розгляду позовної заяви в суді першої інстанції дата отримання вказаних заявок, та сам факт їх отримання відповідачем не заперечувались.

Крім того, в матеріалах справи також містяться належні докази здійснення відповідачем поставки товару на виконання вказаних вище заявок, факт часткового виконання зобов`язань з боку відповідача не заперечується позивачем, тобто письмовими матеріалами справи підтверджується факт виконання умов вказаних заявок обома сторонами.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що заявки № НХ12/6638 від 06.08.2018 та № НХ12/7742 від 25.09.2018 на поставку товару за договором є належними доказами у справі, оскільки в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження факти оформлення, підписання уповноваженою особою, передачі позивачем заявок виконавцю на виконання.

Як було встановлено судом першої інстанції, строк поставки у заявках не було зазначено.

Виходячи зі змісту п. 5.2. договору відповідач повинен був поставити товар за № заявки НХ12/6638 від 06.08.2018 у строк до 20.08.2018 включно (06.08.2018 + 10 робочих днів).

За заявкою № НХ12/7742 від 25.09.2018 у строк до 09.10.2018 включно (25.09.2018 + 10 робочих днів).

Із матеріалів справи вбачається, що за заявкою № НХ12/6638 16.08.2018 відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 515 312,23 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками:

- № РН-010059 від 16.08.2018 про поставку товару на суму 372 870,14 грн. з ПДВ (а.с. 24);

- № РН-010061 від 16.08.2018 про поставку товару на суму 142 442,09 грн. з ПДВ (а.с. 25).

Таким чином, за заявкою № НХ12/6638 від 06.08.2018 відповідачем не було поставлено товар:

- круг 52 мм в кількості 5 т на суму 108 579,00 грн. (п. 7 Специфікації);

- круг 75 мм в кількості 0,2 т, на суму 4 343,20 грн. (п. 13 Специфікації);

- круг 100 мм в кількості 0,7 т, на суму 15 201,19 грн. (п. 17 Специфікації) на загальну суму 128 123,39 грн.

За заявкою № НХ12/7742 26.09.2018 відповідач поставив позивачу товар на суму 204 201,13 грн., що підтверджується видатковою накладною, підписаною сторонами та скріпленою їх печатками № РН-011805 від 26.09.2019 про поставку товару на суму 204 201,13 грн. з ПДВ (а.с. 26).

Таким чином, недопоставка продукції відповідно до письмової заявки за вих. № НХ12/7742 від 26.09.2018 складає 2 085,02 грн.

З огляду на викладене, сума недопоставленої продукції складає 130 208,41 грн.

Вказане відповідачем не було спростовано належними та допустимим доказами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Як зазначено вище, відповідно до п. 11.3. договору, у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої в строк продукції.

Оскільки строки поставки в спірних заявках не було зазначено, відповідно до п. 5.2. договору відповідач повинен був поставити товар:

- за заявкою № НХ12/6638 у строк до 20.08.2018 включно (06.08.2018 + 10 робочих днів);

- за заявкою № НХ12/7742 у строк до 09.10.2018 включно (25.09.2018 + 10 робочих днів).

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, позивач мав право на нарахування пені:

- за заявкою № НХ12/6638 від 06.08.2018 за період з 21.08.2018 по 21.01.2019;

- за заявкою № НХ12/7742 від 25.09.2018 за період з 10.10.2018 по 10.03.2019.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню:

- на вартість непоставленого товару за заявкою № НХ12/6638 від 06.08.2018 в сумі 128 123,00 грн. (замість 128 123,39 грн.) за період з 17.08.2018 по 17.01.2019;

- на вартість непоставленого товару за заявкою № НХ12/7742 від 25.09.2018 на суму 2 085,00 грн. (замість 2 085,02) за період з 27.09.2018 по 27.03.2019.

Судом першої інстанції, з урахуванням меж позовних вимог, було встановлено, що пеня за прострочення виконання зобов`язання підлягає нарахуванню:

- за заявкою № НХ12/6638 на суму 128 123,39 грн. за період з 21.08.2018 по 17.01.2019;

- за заявкою № НХ12/7742 на суму 2 085,00 грн. за період з 10.10.2018 по 27.03.2019.

Відповідно до здійсненого місцевим господарським судом розрахунку, до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальному розмірі 19 243,05 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 26 041,68 грн. штрафу.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 11.3. договору, за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої в строк продукції.

При цьому, апеляційний суд вважає помилковими посилання скаржника на статтю 61 Конституції України в обґрунтування недопустимості застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме правопорушення та є помилковим твердження стосовно того, що умови п. 11.3 договору відрізняються від умов їх стягнення, які встановлені статтею 231 ГК України, з огляду на наступне.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17).

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано, що пунктом 11.3 спірного договору розмір пені визначений в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення відповідачем негрошових зобов`язань, є безпідставними, оскільки пункт 11.3 договору, яким покладається відповідальність у вигляді сплати пені за прострочення поставки товару не оспорюється відповідачем, в зв`язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину.

Щодо доводів касаційної скарги про безпідставне нарахування пені та штрафу поза межами строку дії договору, колегія суддів зазначає таке.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 Цивільного кодексу України, стаття 202 Господарського кодексу України). Виходячи з переліку підстав, наведених у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Окрім того, згідно з частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Крім того, з огляду на зазначене вище, решта доводів скаржника, які зазначені в цій постанові, не знайшли свого підтвердження.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 у справі № 904/1885/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2019 у справі № 904/1885/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Такт".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04.11.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов