ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2019 Справа № 910/22878/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., суддів Чернової О.В., Сковородіної О.М., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., розглянувши матеріали по справі № 910/22878/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас», м. Селидове Донецької області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг», м. Миколаївка Донецької області,

про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2017, 3 % річних та індексу інфляції, -

Представники сторін:

від позивача: Козаченко І.В. - адвокат за ордером КС № 347695 від 08.02.2019р.;

від відповідача: Куркіна І.С.- адвокат за ордером ДН № 063601 від 08.02.2019р.;

Романюха Д.М.- адвокат за ордером ДП № 000021 від 08.02.2019р.;

Горнін А.О. адвокат за довіреністю № 2 від 08.02.2019р.

Суть спору:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас», м. Селидове Донецької області, звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг», м. Миколаївка Донецької області про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2017, 3 % річних та індексу інфляції.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг» зобов`язань за договором, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» в сумі 90 834 747,51 грн. У зв`язку із невиконанням зобов`язань за договором позивачем на створену заборгованість нараховане 3 % річних та індекс інфляції.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2018 року справу №910/22878/17 передано за підсудністю до господарського суду Донецької області на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18 січня 2019 року прийнято справу до провадження, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

11 лютого 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 06/02-1 від 06.02.2019р., згідно з яким відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що останнім було сплачено вартість поставленого товару за спірними Специфікаціями № 17 та № 18 в повному обсязі та підтверджує це платіжними дорученнями на загальну суму у розмірі 91 312 368, 47 грн. У зв`язку з чим відповідач наполягає на тому, що підстави для стягнення заборгованості за спірними специфікаціями, та відповідно штрафних санкцій, відсутні, адже зазначені платежі здійснювались у визначений умовами Договору строк.

12 лютого 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи висновку експерта Машиніченко О.А. за вих. № 02/01-19 від 7 лютого 2019 року, згідно з яким експертом була проведена судова економічна експертиза та встановлено, що розмір дебіторської заборгованості відповідача складає 7 243 706, 58 грн. за умови, якщо надані експерту документи повністю відображають відомості про стан розрахунків між сторонами.

21 лютого 2019 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі за вих. № 15-юр від 19.02.2019р., за якими позивач проти позиції, викладеної відповідачем у відзиві на позовну заяву та висновку судової економічної експертизи заперечував в повному обсязі. Позивач стверджує, що протягом строку виконання зобов`язань, встановлених спірним Договором, було прийнято товар вартістю у розмірі 547 290 756, 23 грн. та сплачено на користь позивача за поставлений товар суму у розмірі 456 347 447, 01 грн., що підтверджується долученими разом з письмовими поясненнями доказами, а саме банківськими виписками та актами приймання-передачі товару. Стосовно платіжних доручень, наданих відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, позивач зазначає, що вони були враховані останнім під час розрахунку позовних вимог та зараховані за попередні поставки товару.

Стосовно висновку експерта позивач звертає увагу суду, що висновок не є належним доказом з огляду на те, що експерту не було надано первинну документацію в повному обсязі, а тому стверджувати, що експертом було встановлено вірну суму заборгованості не вбачається за можливе.

26 лютого 2019 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, за якими відповідач наводить контррозрахунок позовних вимог, з якого вбачається відсутність заборгованості відповідача, а отже відповідач дійшов висновку, що відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій та відповідно задоволення позовних вимог.

7 березня 2019 року від позивача надійшли пояснення, в яких останній звертає увагу суду на те, відповідач є ініціатором позову у справі № 905/2419/18, предметом якого є встановлення фактів невиконання ТОВ «ШУ «Донбасс» зобов`язань за договором № 10/06-1 та в якому відповідач посилається на ти ж самі докази, проти яких він заперечує в справі 920/22878/17, а саме на акти приймання-передачі та акти звірки по кількості та якості.

14 березня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про виключення з числа доказів долучених позивачем до письмових пояснень актів приймання-передачі товару, адже, за позицією відповідача, таким чином позивач фактично змінює обставини, на які він посилається, та як наслідок, змінює підстави позову. 3 червня 2019 року відповідач в пояснення за вих. № 30/05-1 від 30.05.2019р. наполягав на вилучені доказів.

2 квітня 2019 року від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання відповідача про виключення з числа доказів актів приймання-передачі товару. Заперечуючи проти клопотання відповідача позивач виходив з того, що дані акти долучені на противагу експертному висновку, наданому відповідачем до матеріалів справи. З огляду на те, що дане питання виникло тільки після подання позову та відзиву на позов, позивач вважав за доцільне спростувати таку позицію відповідача, надавши до суду ці докази. Крім того, позивач зазначає, що надання цих актів не є тотожним зміні підстав позову, адже підстави позову залишились такі самі, як і в первинному позові, а саме стягнення основної заборгованості та нарахованих позивачем штрафних санкцій. Але, дані докази у будь-якому разі є факультативними, адже кількість та вартість товару, поставленого позивачем за спірним Договором, встановлена постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 5 грудня 2017 року по справі № 826/9534/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 5 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про виключення з числа доказів актів приймання-передачі вугільної продукції в кількості 44 шт., які були подані позивачем разом з поясненнями по справі.

Ухвалою суду від 8 квітня 2019 року призначено справу до колегіального розгляду.

5 червня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про призначення додаткової судової економічної експертизи та 19 червня 2019 року від позивача , відповідно, заперечення проти зазначеного клопотання.

19 червня 2019 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення за вих. № 19/06-3 від 19.06.2019р., у яких відповідач звертає увагу суду, що позивачем не надано документів, що підтверджують повноваження підписанта спірного Договору та первинної документації до нього, а також позовної заяви генерального директора ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» Пирогова А.А. Таким чином відповідач вважає, що позивач не довів обґрунтованості позовних вимог, адже відсутні підстави вважати, що зазначені вище документи було підписано належною особою. Дослідивши інформацію, яка обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про особу, уповноважену представляти позивача у правовідносинах з третіми особами, та особу, яка має право вчиняти дії від імені позивача без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені позивача, судом встановлено, що такою особою є генеральний директор Пирогов А.А. Враховуючи приписи ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», суд не приймає доводи відповідача щодо сумнівності повноважень представника позивача на підписання позивної заяви та спірного договору.

19 червня 2019 року від відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі за вих. № 18/06-1 від 18.06.2019р. стосовно необхідності призначення додаткової судової економічної експертизи. Того ж дня від Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» надійшла заява про залучення його у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яка була розв`язана судом 28.08.2019 року.

19 червня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи правового експертного висновку, згідно з яким встановлено, що умови оплати товару повинні бути встановлені у відповідній Специфікації, зокрема строки оплати поставленої продукції. У Специфікаціях № 3, 4, 6, 7, 10-13кз до спірного Договору не визначено строки оплати відповідачем поставленої продукції, а тому не можуть вважатися належним чином укладеними додатками до спірного Договору з підстав відсутності в Специфікаціях істотних умов поставки товару. Враховуючи зазначене, експерти дійшли висновку, що оплата за поставлений товар за Специфікаціями № 3, 4, 6, 7, 10-13кз не може вважатися оплатою за товар, поставлений за спірним Договором, а повинна враховуватися як оплата за Специфікаціями № 1, 2, 5, 5/1, 8, 9, 13Є, 14-18.

8 липня 2019 року від позивача до суду надійшло клопотання про відмову у прийнятті в якості доказу правового експертного висновку, наданого відповідачем, від 08.07.2019р., за змістом якого позивач наголошує на відсутності підстав для його прийняття у якості належного доказу у розумінні приписів статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, адже відповідачем не було надано експерту усю документацію, що супроводжувала господарські правовідносини між сторонами у справі. За позицією позивача лише при наявності усіх документів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, експерт має можливість надати достовірний висновок з того чи іншого питання. Крім того, позивач стверджує, що висновок експерта протиречить усталеній судовій практиці та приписам законодавства, адже виходячи зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України. Також позивачем зазначено, що відповідно до умов спірного Договору право власності на вугілля переходить до відповідача після підписання та скріплення печатками обох контрагентів відповідного акту приймання-передачі продукції. Враховуючи, що акти були підписані обома сторонами, відповідач не заперечував проти факту прийняття останнім продукції за усіма Специфікаціями, а тому підстави вважати правочини за Специфікаціями № 3, 4, 6, 7, 10-13кз неукладеними відсутні.

8 липня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судового експерта Машиніченко О.А., предметом дослідження якого є питання про можливість або неможливість встановлення заборгованості відповідача в сумі 90 834 747, 51 грн. на підставі Актів приймання-передачі товару, долучених позивачем до матеріалів справи, та обґрунтованість застосування методу FIFO у розрахунках між сторонами.

8 липня 2019 року від позивача до суду надійшло клопотання про відмову у прийнятті в якості доказу викладеного вище висновку експерта з підстав порушення процесуальних строків для надання такого доказу та відсутності будь-яких спростувань відповідача стосовно отримання товару за спірними Специфікаціями.

8 липня 2019 року від відповідача до суду надійшли пояснення стосовно залучення третьої особи та заперечення на клопотання про призначення додаткової судової економічної експертизи.

29 липня 2019 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі за вих. № 25/07-1 від 25.07.2019р., згідно з якими відповідачем повторно зазначено щодо відсутності істотних умов у Специфікаціях № 3, 4, 6, 7, 10-13кз, що також підтверджується наданим правовим експертним висновком.

28 серпня 2019 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі за вих. № 23/08-1 від 23.08.2019р., в яких узагальнено правову позицію останнього щодо вирішення даного спору, викладену у попередніх письмових поясненнях та додатково зазначено, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/9534/17 не встановлено кількість вугілля, поставленого позивачем відповідачеві за кожною Специфікацією, а отже, наявна необхідність проведення додаткової судової економічної експертизи.

Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової економічної експертизи, відмовлено Публічному акціонерному товариству «Донбасенерго» у задоволенні заяви про його залучення у якості третьої особи, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

25 вересня 2019 року від відповідача до суду надійшли пояснення по справі за вих. № 25/09-1 від 25.09.2019р., за якими відповідачем наведено власну позицію стосовно низки судових рішень, якими частково були встановлені обставини цієї справи. Стосовно Рішення господарського суду Донецької області по справі № 905/2419/18, залишеної без змін постановою Східного апеляційного господарського суду, відповідач зазначає, що даним рішенням встановлено, що Специфікації 17 та 18 визначені як окремі правочини, а отже сплата за ними повинна здійснюватися виключно на умовах та в строки, встановлені у згаданих вище Специфікаціях. Крім того, Постановою апеляційної інстанції встановлено обсяг недопоставки за Специфікацією № 18 в розмірі 4 244, 413 тон, а тому відповідач просить суд прийняти цей факт у якості обставини, що не потребує доведення, в порядку приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Також відповідач наголошував, що позивачем не надано залізничних накладних з відбитками штемпелів про дату прибуття спірного вантажу на станцію призначення та актів звіряння по кількості та якості поставленої за спірними Специфікаціями продукції, що у свою чергу підтверджувало б реальність виконання господарських операцій за Специфікаціями. Також відповідач наполягав на позиції, викладеній в правовому експертному висновку та просив суд не зараховувати платіжні доручення по Специфікаціям № 3, 4, 6, 7, 10, 11, 12, 13кз та розцінити платіжні доручення за ними як доказ сплати за Специфікаціями № 17, 18, та просив суд визнати акти приймання-передачі, надані позивачем разом з письмовими поясненнями по справі № 15-юр від 19.02.2019р. як неналежні докази з підстав порушення процесуальних строків для їх пред`явлення в підготовчому провадженні.

15 жовтня 2019 року від позивача до суду надійшли пояснення по справі від 11.10.2019р., за змістом яких позивач заперечує проти позиції відповідача, виходячи з невірного тлумачення відповідачем обставин справи та наданих в матеріали справи доказів. Позивач вважає, що відповідач не надав належних доказів сплати заборгованості за спірними Специфікаціями, позицію позивача не спростував, а тому останній просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення позовних вимог.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдинг» (далі Покупець або Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (далі Постачальник або Позивач) укладений Договір постачання вугільної продукції за № 01/06-1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Постачальник прийняв на себе зобов`язання поставити (передати) у власність покупця вугільну продукцію (далі вугілля) в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погоджених сторонами в цьому договору та специфікаціях до нього.

Покупець, у свою чергу, приймає вугілля, що поставляється, оплачує його вартість відповідно до умов цього договору. (п. 1.2. договору)

П. 2.1. договору встановлено, що вугілля постачається рівномірно добовими обсягами протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю або автомобільним транспортом у кузові автомобіля (причепі) на умовах DDP (залізнична станція призначення при поставці залізничним транспортом або вугільний склад вантажоотримувача при поставці автомобільним транспортом) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року з урахуванням умов, положень та застережень, передбачених у цьому договорі, за реквізитами Покупця або Вантажоотримувача, вказаними у цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.1.4. Договору сторонами обумовлено, що під датою відвантаження у разі постачання Вугілля залізничним транспортом розуміється дата, зазначена на відбитку штампа залізничної станції відправлення «Укрзалізниці» на залізничній накладній (квитанції), що свідчить про приймання вантажу до перевезення.

П. 2.6. договору зобов`язано Постачальника надавати Покупцю наступні документи на кожну партію вугілля, а саме: копії залізничних накладних або дві копії товарно-транспортних накладних про приймання вантажу Вантажоперевізником, завірені Вантажовідправником; оригінали посвідчення про якість (2 екземпляри).

Крім того, протягом семи календарних днів з дати складання акту звірення за кількістю та якістю, постачальник зобов`язаний надати покупцю підписані зі свого боку акти приймання-передачі вугілля (корегувальні акти), що складені на дату підписання акту звірення за кількістю та якістю; акти звірення за кількістю та якістю підписані зі свого боку; рахунок-фактуру (корегувальний рахунок) на поставлене вугілля, який повинен містити найменування Вантажовідправника та Вантажоотримувача; податкову накладну, виписану під кожен день відвантаження, або зведену податкову накладну, разом з реєстром товаротранспортних накладних (залізничних накладних) або інших супроводжувальних документів.

Згідно з п. 2.10. договору вугілля вважається поставленим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту прибуття його на станцію призначення, про що свідчить відбиток штемпеля цієї станції на залізничній накладній. Усі ризики втрати або пошкодження вугілля (або його частини) переходять від Постачальника до Покупця з моменту розкредитування його на станції призначення про що свідчать належним чином оформлені документи.

Право власності на вугілля від Постачальника до Покупця переходить після підписання та скріплення печатками обома Сторонами Договору відповідних актів приймання-передачі вугільної продукції.

П. 3.1.1. договору сторони узгодили, що Постачальник зобов`язаний здійснити поставку вугілля у кількості, що визначена договором або відповідною Специфікацією до нього.

Відповідно до п. 4.16. Договору результати приймання вугілля за кількістю і якістю оформлюються актом звіряння за кількістю та якістю вугільної продукції та актом приймання-передачі вугільної продукції.

У п. 4.17. Договору Сторонами узгоджено, що: фактична кількість та якість вугілля, що надійшло від постачальника та прийнято покупцем, відображається в акті звіряння за кількістю та якістю вугільної продукції; фактична кількість вугілля, що надійшло від постачальника та прийнято покупцем, відображається в акті приймання-передачі вугільної продукції.

Підставою для оформлення та підписання актів звіряння за кількістю та якістю вугільної продукції та актів приймання-передачі вугільної продукції є дані про кількісні та якісні показники вугілля, що визначені відповідно до розділу 4 цього Договору. (п. 4.17.1. договору)

За змістом п. 4.17.3. Договору встановлено, що Постачальник зобов`язаний підписати отримані від Покупця акти звіряння вугілля по кількості та якості, скласти на їх основі відповідні акти приймання-передачі вугілля за Договором, розрахунок знижок/надбавок його ціни, які разом з актами звіряння вугілля по кількості та якості направити Покупцеві до підписання протягом 3 робочих днів з дати надходження Актів звіряння за кількістю та якістю вугільної продукції, після чого Покупець у той же термін має повернути підписані акти Постачальнику. У будь-якому разі Акти приймання-передачі вугільної продукції повинні бути підписані Сторонами не пізніше 8 числа місяця, що слідує за місяцем поставки.

Згідно з п. 5.1. Договору ціна вугілля за одиницю і по позиціях вказана в Специфікаціях. Ціна вугілля приймається на умовах, викладених в Специфікаціях.

Умови оплати вугілля визначаються Сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору. (п. 5.4. Договору)

П. 6.1. Договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежного виконання обов`язків за цим договором відповідно до чинного законодавства України і умов цього договору.

Виходячи зі змісту п. 6.3. Договору у випадках, які не врегульовані умовами цього Договору, Сторони керуються Цивільним Кодексом України та діючим законодавством.

Сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2015 року, та, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Договір підписано між сторонами без зауважень та скріплено печатками.

На виконання умов договору сторонами протягом червня 2015 року березня 2016 року було підписано специфікації №№ 1-5, 5/1,7-12, 13кз, 13 Э,14-18.

В межах справи № 910/22878/17 позивач просить стягнути заборгованість, яка утворилась у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за специфікаціями №№ 17 та 18.

Так, 29 лютого 2016 року сторонами укладено специфікацію № 17 до договору на постачання вугільної продукції № 10/06-1 від 10.06.2015 року. Відповідно до зазначеної специфікації Постачальник прийняв на себе зобов`язання здійснити поставку вугільної продукції на суму 109 650 000, 00 грн. (у тому числі ПДВ 18 275 000, 00 грн.) Покупцю, який, у свою чергу, зобов`язався оплатити товар шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 10 календарних днів з моменту прибуття товару на станцію призначення, про що свідчить відбиток штемпеля цієї станції на залізничній накладній, але не раніше підписання акту звірення по кількості та якості. Вантажоодержувачем визначено Слов`янська ТЄС. Строк постачання березень-квітень 2016 року. Сторони визначили, що зазначена специфікація є невід`ємною частиною договору.

29 березня 2016 року між сторонами підписано Специфікацію № 18 до договору на постачання вугільної продукції № 10/06-1 від 10.06.2015 року, відповідно до якої Постачальник прийняв на себе зобов`язання здійснити поставку вугільної продукції на суму 69 660 000, 00 грн. (у тому числі ПДВ 11 610 000, 00 грн.) Покупцю, який, у свою чергу, зобов`язався оплатити товар шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 10 календарних днів з моменту прибуття товару на станцію призначення, про що свідчить відбиток штемпеля цієї станції на залізничній накладній, але не раніше підписання акту звірення по кількості та якості. Вантажоодержувачем визначено Слов`янська ТЄС. Строк постачання квітень-травень 2016 року. Сторони визначили, що зазначена специфікація є невід`ємною частиною договору.

Вищевикладені специфікації складено та підписано сторонами без зауважень, специфікації скріплені печатками.

Суд врахував, що специфікації №№ 17,18 підписані сторонами поза межами строку, вставленого договором, проте в зазначених специфікаціях сторони визначили, що вони складені саме до договору № 10/06-01 від 10.06.2015 року та є його невід`ємною частиною. Протягом розгляду справи сторони не заперечували проти факту укладання специфікацій саме в межах договору № 10/06-01 та їх виконання на умовах визначених договором. Враховуючи припис ст. 627 ЦК України, за якими сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що всі надані до позивної заяви специфікації, у тому числі №№ 17,18, укладені та виконувалися в межах договору № 10/06-01, з урахуванням строків, вставлених в специфікаціях.

На підтвердження виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором в межах специфікацій №№ 17,18, останнім було долучено до позовної заяви Акти приймання-передачі вугільної продукції, рахунки-фактури, розрахунки знижок/надбавок, ціни та вартості вугілля та акти звірки за кількістю та якістю вугілля.

Відтак, з Акту № 42 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 31 березня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 15 066, 000 тон та вартістю 18 407 761, 96 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті, відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 43 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 31 березня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 13 317, 000 тон та вартістю 18 134 638, 70 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 36 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 11 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 9 320, 000 тон та вартістю 12 916 519, 08 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 25 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 11 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 1 755, 000 тон та вартістю 2 402 697, 60 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 24 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 11 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 2 110, 000 тон та вартістю 2 485 305, 84 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 37 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 11 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 10 043, 000 тон та вартістю 11 467 970, 49 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 46 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 25 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 720, 000 тон та вартістю 959 917, 50 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 48 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 25 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 17 570, 680 тон та вартістю 24 303 370, 40 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 50 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 25 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 11 912, 000 тон та вартістю 13 533 272, 50 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 49 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 25 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 1 986, 000 тон та вартістю 2 213 720, 40 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 56 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 30 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 1 460, 000 тон та вартістю 1 780 256, 64 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

З Акту № 57 приймання-передачі вугільної продукції вбачається, що 30 квітня 2016 року Позивачем передано, а Відповідачем прийнято вугільну продукцію кількістю 810, 000 тон та вартістю 1 114 699, 32 грн. (разом з ПДВ). Дані, зазначені в акті відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі, розрахунку та акту звірки за кількістю та якістю вугілля.

Загальна вартість вугілля за зазначеними актами складає 109 720 130,43грн.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, які склались між сторонами, суд робить висновок, що укладений договір є договором поставки, відносини за яким, крім договору, регулюються параграфом 3 гл.54 ЦК України та ст. 256 ГК України.

За приписами з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Під час судового провадження відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, стверджував, що ним було сплачено вартість вугілля за специфікаціями №№17, 18 та на підтвердження своєї позиції долучив до матеріалів справи платіжні доручення на загальну суму 112 463 837, 01 грн. з призначенням платежу «оплата за вугільну продукцію згідно договору № 10/06-1 від 10.06.2015р., в т.ч. ПДВ 20%».

Позивач у свою чергу заперечив проти обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву та наданих відповідачем експертних висновків, аргументуючи це неповним наданням усієї необхідної документації до Договору та долучив до матеріалів справи Акти приймання-передачі № 31-7 від 31.07.2015 року на суму 10 704 455, 72 грн., № 31-8/1 від 31.08.2015 року на суму 386 814, 78 грн., № 21-8 від 21.08.2015 року на суму 3 284 648, 82 грн., № 28-8 від 28.08.2015 року на суму 4 488 997, 56 грн., № 31-8/2 від 31.08.2015 року на суму 12 291 659, 16 грн., № 9-9 від 09.09.2015 року на суму 15 180 395, 36 грн., № 9/1-9 від 09.09.2015 року на суму 4 318 056, 22 грн., № 17/2-9 від 17.09.2015 року на суму 2 410 185, 31 грн., № 17-9 від 17.09.2015 року на суму 2 166 358, 32 грн., № 30/3-9 від 30.09.2015 року на суму 85 880, 99 грн., № 17-9 від 17.09.2015 року на суму 3 671 507, 77 грн., № 23-9 від 23.09.2015 року на суму 2 885 408, 42 грн., № 29-9 від 29.09.2015 року на суму 20 288 951, 59 грн., № 30-9 від 30.09.2015 року на суму 6 588 898, 79 грн., № 30/1-9 від 30.09.2015 року на суму 9 946 325, 49 грн., № 30/2-9 від 30.09.2015 року на суму 1 998 211, 12 грн., № 12-2/10 від 12.10.2015 року на суму 15 873 463, 35 грн., № 12-1/10 від 12.10.2015 року на суму 15 264 465, 79 грн., № 29-10 від 29.10.2015 року на суму 19 657 669, 43 грн., № 31-1/10 від 31.10.2015 року на суму 1 235 218, 78 грн., № 31-3/10 від 31.10.2015 року на суму 22 204 126, 16 грн., № 31-2/10 від 31.10.2015 року на суму 647 009, 02 грн., № 30-1/11 від 30.11.2015 року на суму 47 555 541, 43 грн., № 28-1 від 28.12.2015 року на суму 8 965 678, 66 грн., № 31-1 від 31.12.2015 року на суму 1 108 040, 21 грн., № 31-3 від 31.12.2015 року на суму 4 001 878, 86 грн., № 31-6 від 11.12.2015 року на суму 2 622 262 ,46 грн., № 31-5 від 31.12.2015 року на суму 1 943 474, 49 грн., № 31-4 від 31.12.2015 року на суму 4 550 838, 24 грн., № 31-2 від 31.12.2015 року на суму від 1 889 297, 22 грн., № 25-2 від 25.01.2016 року на суму 1 751 871, 12 грн., № 27-1 від 27.01.2016 року на суму 426 359, 56 грн., № 25-1 від 25.01.2016 року на суму 2 728 699, 40 грн., № 31-1 від 31.01.2016 року на суму 53 420 307, 56 грн., № 31-2 від 31.01.2016 року на суму 28 863 145, 77 грн., № 31-3 від 31.01.2016 року на суму 5 937 592, 78 грн., № 05-1 від 05.02.2016 року на суму 576 128, 35 грн., № 23-1 від 16.02.2016 року на суму 5 848 892, 13 грн., № 33-1 від 22.02.2016 року на суму 10 959 465, 06 грн., № 68-1 від 29.02.2016 року на суму 9 505 944, 50 грн., № 22 від 22.03.2016 року на суму 1 406 470, 61 грн., № 21 від 22.03.2016 року на суму 48 501 277, 11 грн., № 23 від 14.03.2016 року на суму 9 845 006, 94 грн., № 24 від 24.03.2016 року на суму 8 475 183, 67 грн., що загалом складає 437 462 064, 09 грн.

Проаналізувавши довідки банківських установ, в яких відкриті рахунки позивача, суд встановив, що з 14.06.2015 року по 14.09.2016 року на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий позивачеві у АБ «Укргазбанк», з призначення платежу «Оплата за вугільну продукцію згідно договору № 10/6-01 від 10.06.2015 року в т.ч. ПДВ 20%» зараховано 430 349 250,60 грн. від платника ТОВ «Енергоінвест Трейдінг». Згідно довідки того ж Банку від 18.12.2017 року, 27.04.2017 року на рахунок позивача зараховано 4 498 196,41 грн. від платника ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» за договором 10/06-1 від 10.06.2017 року. На рахунок № НОМЕР_2 , відкритий позивачеві у ПАТ «Діамантбанк», у період з 18.12.2015 року по 30.12.2015 року надійшло 21 500 000.00 грн. від відповідача із призначенням платежу «Оплата за вугільну продукцію згідно договору № 10/6-01 від 10.06.2015 року в т.ч. ПДВ 20%».

Відповідач надав суду копії платіжних доручень, з яких вбачається, що у період з 29.04.2016 року по 27.04.2017 року ним ініційовано перерахування грошових коштів на рахунок позивача, відкритий в АБ «Укргазбанк», в сумі 91 312 368,47 грн. із призначенням платежу «Оплата за вугільну продукцію згідно договору № 10/6-01 від 10.06.2015 року в т.ч. ПДВ 20%».

Проаналізувавши співвідношення платіжних доручень із довідками, наданими АБ «Украгазбанк», судом вставлено, що дані про оплату в платіжних дорученнях співпадають із інформацією, наданою Банком.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в межах договору № 10/06-01 сплачено за отриману ним вугільну продукцію 456 347 447, 01 грн.

З актів приймання-передачі продукції, які долучені до позивної заяви та яким позивач обґрунтовує виконання ним зобов`язань за специфікаціями №№ 17,18, вбачається поставка товару на суму 109 720 130, 43 грн. Як було зазначено вище, за актами приймання-передачі, підписаними сторонами протягом 31.07.2015 року - 24.03.2016 року, було прийнято відповідачем продукцію на загальну суму 437 462 064, 09 грн. Таким чином, загальна сума грошових зобов`язань відповідача за договором склала 547 182 194,52 грн.

Встановлені судом факти повністю співпадають із фактами, встановленими постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 5 грудня 2017 року по справі № 826/9534/17, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року.

За змістом рішення окружного адміністративного вбачається, що між відповідачем, як покупцем (позивач в адміністративному провадженні), та позивачем, як продавцем, був укладений Договір на постачання вугільної продукції № 10/06-1 від 10.06.2015 року. На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» поставлено ТОВ «Енергоінвест-Трейдинг» вугілля у загальному обсягу 432 257, 295 тон на суму 547 182 194, 54 грн. При цьому, судом встановлено, що в межах виконання зобов`язань за зазначеним договором в досліджуваний в межах справи податковий період 26.09.2013 30.09.2016 року, відповідач сплатив на користь позивача 451 849 250,60 грн. Останній платіж, який був здійснений відповідачем 27.04.2017 року, не був врахований у рішенні адміністративного суду, оскільки він виходив за межі досліджуваного податкового періоду.

Слід зазначити, що справа 826/9534/17 була відкрита за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28.04.2017. Позовні вимоги у зазначеній справі були обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючими органами прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про те, що договори, укладені між позивачем та контрагентами, серед яких ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», не спричиняють реального настання правових наслідків, є необґрунтованими, непідтверджені належними доказами та базуються виключно на припущеннях. ТОВ «Енергоінвест Трейдінг», не погоджуючись з такими висновками контролюючого органу, довів, що у період, який перевірявся, ТОВ дійсно мав господарські правовідносини з контрагентами, у тому числі з ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», які мали реальний характер та за якими було отримано товар, використаний позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Враховуючи ч.4 ст. 75 ГПК України, за якою обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доводяться при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, суд зазначає про доведеність факту поставки вугільної продукції в межах договору № 10/06-01 в обсязі 432 257,295 тон на загальну суму 547 182 194,54 грн.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача стосовно обмеженості обсягів поставки тільки за специфікаціями №№ 17,18 та доводи, пов`язані з недоведеністю фактів поставки виключно на підставі актів приймання-передачі, без окремого дослідження актів звірки по кількості та якості та без дослідження залізничних накладних, які не надані позивачем. До того ж, за змістом договору, акт приймання-передачі є остаточним документом, який підписується сторонами після процедур перевірки по кількості та якості, підтверджує факт переходу права власності на вугільну продукцію.

Суд також зазначає, що встановлені за ініціативою відповідача рішенням окружного адміністративного суду м. Києва факти поставки вугільної продукції у справі № 826/9534/17 нівелюють усі намагання відповідача виключити з числа доказів акти приймання-передачі, надані в ході підготовчого провадження, оскільки останні в якості доказів у справі 910/22878/17 мають факультативний характер в умовах фактів, встановлених в ході адміністративного провадження.

Враховуючи доведеність факту поставки вугільної продукції на загальну суму 547 182 194,54 грн. та факту оплати в сумі 456 347 447, 01 грн., суд зазначає про встановлену заборгованість за договором в сумі 90 834 747, 53 грн.

В ході розгляду справи відповідач намагався довести, що ним виконані зобов`язання по специфікаціях №№ 17 та 18 в повному обсязі. В якості доказів спочатку ним надано платіжні доручення на суму, яка стягується позивачем в межах справи. У відзиві на позов від 6 січня 2019 року відповідач зазначив, які платежі слід вважати платежами за актами приймання передачі, доданими до позову.

За змістом ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, в межах специфікацій №№ 17 та 18, поставка повинна була здійснюватися на Слов`янську ТЄС. З доданих до позивної заяви актів вбачається поставка саме на цю ТЄС.

Проаналізувавши зміст договору № 10/6-01, специфікацій, актів приймання-передачі, актів приймання-передачі за кількістю та якістю, рахунків фактур, рахунків знижок та надбавок, платіжних доручень та довідок банків, суд зазначає, що сторони обрали такий порядок взаємовідносин, за яким протягом дії договору обсяги поставки визначалися специфікаціями, проте, поставка, приймання вугільної продукції та всі платежі здійснювалися виключно з посиланням на договір без посилання на специфікації.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 534 ЦК України сторони мають право встановити черговість виконання грошового зобов`язання за договором, проте, як зазначалося вище, така черговість сторонами не встановлена.

Несвоєчасне виконання зобов`язань, у тому числі грошових, тягне за собою негативні наслідки для обох сторін договору, передбачені главою 51 ЦК України. Прийняття позивачем виконання в хронологічній послідовній ( в умовах відсутності домовленостей про інше та в умовах відсутності вказівок з боку платника), досягає мети захисту інтересів обох сторін, загальногосподарських інтересів та відповідає вимогам, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, суд зазначає про недоведеність відповідачем фактів виконання зобов`язань, що випливають з специфікацій №№ 17, 18.

В ході підготовчого провадження відповідач навів ще один довід, яким намагався довести виконання грошових зобов`язань за специфікаціями №№ 17,18.

Так, останнім було долучено до матеріалів справи висновок комісійного науково-правового дослідження № 010-АНО/19, складеного 14.06.2019р. «Центром судової експертизи та експертних досліджень» ДСА України.

Предметом експертного дослідження стало питання надання оцінки Специфікаціям № 3, 4, 6, 7, 10, 11, 12, 13кз з точки зору приналежності їх до належним чином укладених додатків до спірного Договору та можливість врахування оплати за зазначеними Специфікаціями як оплати за вугільну продукцію, поставлену за спірним Договором.

У висновку експертами зазначено, що з огляду на умови Договору, строк сплати за поставлену продукцію повинен визначатися у відповідній Специфікації. Враховуючи, що строк оплати відноситься до категорії істотних умов Договору, на думку експерта, визначальним для врахування або неврахування зазначених Специфікацій належним чином укладеними додатками до Договору є визначення необхідних для здійснення господарської операції істотних умов. Специфікації № № 3, 4, 6,7, 10,11, 12,13кз не містять строку оплати за поставлену продукцію, а тому повинні вважатися неукладеними.

Щодо другого питання експертами зазначено, що виходячи з того, що Специфікації №№ 3,4,6,7,10,11,12,13кз вважаються неукладеними, проведені за ними оплати з призначенням платежу «Оплата за вугільну продукцію за договором № 10/06-1 від 10.06.2015 року» необхідно зараховувати як оплату за іншими Специфікаціями, що за позицією експерта є укладеними.

Відповідач підтримав позицію експертів та побудував свій захист із посиланням на висновки експертів та наполягав на відмові у задоволенні позову.

Суд, проаналізувавши наданий висновок, вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту п.п. 5.4. та 6.3. Договору вбачається, що умови оплати вугілля визначаються Сторонами у відповідній Специфікації. У випадку не врегулювання цим Договором будь-яких умов, Сторони керуються Цивільним кодексом України та діючим законодавством.

Враховуючи посилання в специфікаціях на те, що вони є невід`ємною частиною договору, суд дійшов логічного і очевидного висновку, що у разі не врегулювання будь-яких умов у Договорі та Специфікаціях до нього, сторони повинні керуватися приписами діючого законодавства.

Питання строку оплати за поставлену продукцію врегульовано нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

У відповідності до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом усталеної судової практики, яка знайшла своє відображення у Пленумі ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Таким чином, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Проаналізувавши зміст вимог ст. 180 ГК України, параграфів 2 та 3 ЦК України, ст. 692 ЦК України, враховуючи п. 6.3 договору, суд зазначає про відсутність правових підстав вважати неукладеним спірні специфікації та, як наслідок, не враховувати оплати по них у підрахунку загального обсягу виконаних відповідачем грошових зобов`язань за договором.

Як було встановлено в рішенні по справі № 826/9534/17 та в ході розгляду цієї справи, обсяги поставленої в межах договору вугільної продукції та обсяги розрахунків за неї, а саме 432 257, 295 тон на суму 547 182 194, 54 грн., з яких сплачено 456 347 447,01 грн.

Стосовно наданих відповідачем висновків № 010-АНО/19 комісійного науково-правового дослідження від 14.06.2019 року та № 02/06-19 від 18.06.2019 року, складеного за результатами проведення судової економічної експертизи, суд зазначає, що обидва висновки носять правовий характер із наданням оцінки доказам та визначенням переваги одних доказів над іншими. За змістом ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Статтею 108 Господарського процесуального кодексу України передбачено виключні підстави, за яких сторони мають право подати до суду висновок експерта у галузі права, а саме: застосування аналогії закону, аналогії права або змісту норм іноземного права. Частиною другою цієї статті встановлено, що такий висновок не може містити оцінки доказів, вказівок про їх достовірність або недостовірність, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

До того ж, суд зазначає, що висновки експертів, якими змінюється характер та зміст дій учасників правовідносин, без дослідження реального наміру сторін в момент вчинення зазначених дій (розрахунків), не може бути прийнято судом як обґрунтування виконання зобов`язань тільки за специфікаціями, у яких встановлені строки оплати.

Враховуючи викладене, суд не приймає в якості доказів експертний висновок № 010-АНО/19 комісійного науково-правового дослідження від 14.06.2019 року та висновок експерта № 02/06-19 від 18.06.2019 року.

Стосовно висновку судового експерта Машиніченко О.А. за результатами проведення судової економічної експертизи за № 02/01-19 від 7 лютого 2019 року суд зазначає наступне.

Як вбачається з висновку, відповідачем не було надано усіх необхідних документів для встановлення належної суми заборгованості. Відповідачем було надано лише акти приймання-передачі за спірними специфікаціями та платіжні доручення, які також були долучені до відзиву на позовну заяву, але не було надано інших специфікацій, актів приймання-передачі та платіжних документів, що супроводжували постачання вугільної продукції, а тому, експерт був позбавлений можливості здійснити належну експертну оцінку та надати об`єктивний розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

Статей 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено право суду приймати або не приймати висновок експерта. Висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

Враховуючи застереження, які зробив експерт у ході дослідження (а саме посилання на обмеженість наданих документів) суд не приймає зазначений висновок, як належний доказ.

Відповідач також посилався на рішення господарського суду Донецької області по справі № 905/2419/18 , яким встановлено обсяги недопоставки за Специфікацією № 18 у розмірі 5 475 292, 77 грн.

Позивач заперечив проти такої позиції відповідача з огляду на те, що предметом спору у даній справі є встановлення обсягу заборгованості за поставлену продукцію за Договором, а не обсяги недопоставленого вугілля.

Суд не погоджується із позицією відповідача , що рішення по справі № 905/2419/18 встановлює будь-які преюдиційні факти, важливі для даної справи. Зі змісту рішення вбачається, що предметом дослідження по справі були факти недопоставки. Також судом в межах розгляду справи не було прийнято до уваги акт № 49 від 25.04.2016 року з підстав неподання такого доказу у встановлені процесуальним законодавством строки, проте зазначений акт був своєчасно поданий в межах справи 910/22878/17. Враховуючи преюдиційні факти, встановлені у справі №826/9534/17 та факти, встановлені в межах цієї справи, суд зазначає про відсутність залежності висновків по справі 910/22878/17 від обставин, вставлених в ході розгляду справи № 905/2419/18.

До того ж, в ході судового провадження позивач наполягав на тому, що ним стягується заборгованість за вугільну продукцію, яка була дійсно поставлена. Дослідивши надані до позовної заяви акти приймання-передачі вугільної продукції, специфікації, враховуючи рішення по справі 826/9534/17 та попередні висновки суду щодо черговості погашення заборгованості, суд зазначає про відсутність преюдиційної залежності справ № 910/22878/17 та 905/2419/18, а також про відсутність у справі 905/2419/18 висновків, які впливають на висновки у цьому рішенні.

Узагальнюючи викладене вище, суд зазначає, що позиція відповідача ґрунтується на безпідставних запереченнях проти доказів, наданих позивачем. В ході розгляду справи відповідачем не було надано переконливих доказів виконання грошових зобов`язань саме за специфікаціями №№ 17,18.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог та відсутність належних доказів зворотного з боку відповідача.

Стосовно позиції відповідача, що стосується зміни позивачем підстав та предмету позову у зв`язку з поданням актів приймання-передачі, суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Дослідивши позицію, якою підтримувався позивач в ході розгляду справи, суд зазначає, що його позовні вимоги залишилися незмінними як у частині підстав позову, так і у частині його предмету.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Перевіривши розрахунок позивача та порівнявши кількість поставленого вугілля і суми, сплачені відповідачем на виконання умов договору, суд дійшов висновку про наявність заборгованості в сумі 90 834 747, 51 грн., а тому, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ч. 2 Ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 3% річних та індексу інфляції, наведених позивачем, суд зазначає про їх арифметичну вірність, та зазначає про обґрунтованість вимог в частині інфляційних в сумі 18 351 941,78 грн. та 3 % річних в сумі 4 036 460,82 грн.

Проте, суд зазначає, що виходячи із постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2018 року вбачається, що в ході виконання наказу господарського суду м. Києва по справі № 910/22878/17 від 23 жовтня 2018 року, виданого на виконання рішення від 07 лютого 2018 року, яке було скасовано 19 грудня 2018 року, з відповідача була стягнута частково заборгованість загальною сумою 26 600, 08 грн. в межах виконавчого провадження ВП № 57543024.

Згідно з низкою розпоряджень приватного виконавця зазначені кошти було розподілено в рахунок погашення винагороди виконавця у відсотковому відношенні до фактично стягнутої суми, а саме 2 418, 19 грн. Інша частина у розмірі 24 181,89 грн. була зарахована стягувачеві у якості погашення заборгованості.

Частина 1 статті 534 Цивільного кодексу України встановлює черговість вимог за грошовим зобов`язанням. За пунктами 1-2 цієї статті у першу чергу відшкодовуються виплати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти та неустойка.

З метою процесуальної економії та ефективності суд зазначає про доцільність врахування 24 181, 89 грн. в рахунок заборгованості по 3 % річних

Господарський суд закриває провадження у випадку відсутності предмета спору. (п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України)

Враховуючи, що відповідачем у примусовому порядку частково погашено заборгованість в розмірі 24 181, 89 грн., суд зараховує цю суму у якості погашення 3% річних, вважає, що в рамках цієї суми предмет спору відсутній та закриває провадження у справі в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 24 181, 89 грн.

Таким чином, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: 3% річних у розмірі 4 012 278, 93 грн.; інфляційні втрати у розмірі 18 351 941, 78 грн.

Відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас», м. Селидове Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг», м. Миколаївка Донецької області про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2017, 3 % річних та індексу інфляції задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг» (84180, Донецька обл., Слов`янський район, місто Миколаївка, вулиця Європейська, будинок 120, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (85400, Донецька обл., місто Селидове, вулиця Щорса, будинок 10, квартира 67, ) суму основного боргу в розмірі 90 834 747, 51 грн., 3% річних в розмірі 4 012 278, 93 грн., інфляційні втрати в розмірі 18 351 941, 78 грн., судовий збір в розмірі 240 000, 00 грн.

Закрити провадження у справі № 910/22878/17 в частині стягнення 24 181,89 грн. в якості 3 % річних.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя О.В. Чернова

Суддя О.М. Сковородіна

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2019р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).