СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Справа № 922/282/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

та за участю:

від прокуратури Харківської області - Ногіна О.М. (посвідчення № 032167 від 11.02.2015);

від позивача Харківської міської ради - Мовчан М.В. (довіреність № 08-21/509/2-19 від 19.02.2019);

від відповідача - Таш`ян Р.І. (свідоцтво № 2590 від 24.01.2019; ордер № 1003581 від 24.10.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області (вх. №2264 Х/2) на рішення, ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Лаврової Л.С. 26.06.2019 (дата складання повного тексту рішення 04.07.2019, час проголошення рішення 10 година 11 хвилин), у справі № 922/282/19

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до Творчої спілки "Національна спілка художників України"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Харківської області звернувся Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Творчої спілки "Національна спілка художників України" та просив суд з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог стягнути з Національної спілки художників України на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 233871,56 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачу належить нежитлова будівля літ "А-4" загальною площею 2863,0 кв.м по вул. 23-го Серпня 27 у м. Харкові на підставі свідоцтва про право власності (наказ Фонду держмайна України № 376 від 11.03.2011). Однак, права власності чи користування на земельну ділянку, на якій розташована вищезазначена нежитлова будівля, не зареєстровані, тому прокуратура вважає, що користування відповідачем вказаною вище земельною ділянкою без належного оформлення таких прав призводить до недоотримання місцевим бюджетом коштів у вигляді орендної плати. Отже, на думку прокуратури відповідач безпідставно зберігає у себе кошти, які, у разі належного оформлення відповідних прав на земельну ділянку, мав би сплатити до місцевого бюджету.

Головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради 01.11.2018 здійснено заходи самоврядного контролю за використанням та охороною земель щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка знаходиться у АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 . 23-го Серпня АДРЕСА_3 . Позивач вказує, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,0650 га частково огороджена, на земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля літ "А-4" право власності на яку зареєстровано за Національною спілкою художників України на підставі наказу Фонду державного майна України від 11.03.2011 № 376 та акту приймання - передачі від 20.03.2001. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, план - схему обстеження земельної ділянки та здійснено фотозйомку земельної ділянки. Харківською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру складено план зйомки земельної ділянки і встановлено площу земельної ділянки, яка фактично використовується Національною спілкою художників України для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ "А-4", у розмірі 0,0650 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі літ "А-4".

Розрахунок безпідставно збережених коштів виконаний Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, виходячи з розміру орендної плати за землю, та становить 426104,75 грн.

Як зазначено вище, після звернення прокурора з позовом у даній справі позивачем Харківською міською радою подано заяву про зменшення позовних вимог до 233871,56 грн, яка прийнята судом до розгляду. Отже, позовні вимоги розглядались місцевим господарським судом саме в розмірі 233871,56 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що прокуратурою та позивачем не обґрунтовано та не доведено дійсний розмір земельної ділянки, яким користується відповідач. З урахуванням недоведеності розміру земельної ділянки, якою користується відповідач, не можна вважати обґрунтованим та доведеним розмір заявлених до стягнення грошових коштів. Оскільки їх розмір є прямо залежним від розміру земельної ділянки, що використовується.

Прокуратура Харківської області не погодилась з ухваленим місцевим господарським судом у справі рішенням та звернулась з апеляційною скаргою. В скарзі апелянт посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводами апеляційної скарги є наступне:

рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08 затверджено Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в м. Харкові. Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1209/13 затверджена технічна документація з нормативно грошової оцінки земель міста Харкова на 01.01.2013.

Отже, апелянт вважає, що Харківською міською радою розроблена та затверджена технічна документація на всі землі м. Харкова в тому числі і на спірну земельну ділянку.

Зважаючи на таке, апелянт вважає, що для розрахунку безпідставно збереженого відповідачем майна - грошових коштів за використання земельних ділянок комунальної власності та вирішення справи по суті наявність витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не є обов`язковою.

На думку апелянта, для врегулювання судом кондиційних правовідносин між позивачем та відповідачем не потрібен факт наявності сформованої земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів.

Апелянт вказує на те, що розмір земельної ділянки, яку використовує відповідач обґрунтовано : актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки. До зазначеного акту долучені план - схема земельної ділянки та план кадастрової геодезичної зйомки земельної ділянки.

Враховуючи наведене, на думку апелянта ним доведено розмір земельної ділянки, яку без належного оформлення використовує відповідач, та розмір безпідставно збережених відповідачем коштів, які заявлені до стягнення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 (у складі суду, визначеному автоматизованою системою розподілу справ між суддями : головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 у справі №922/282/19 та призначено справу до розгляду на 28.08.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 зупинено провадження у справі № 922/282/19 за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області до складення Великою Палатою Верховного Суду повного тексту судового рішення у справі № 587/430/16-ц.

Судовою колегією встановлено, що 30.09.2019 на офіційному веб сайті Єдиного державного реєстру судових рішень було оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 поновлено провадження у справі № 922/282/19 та призначено її до розгляду.

Від відповідача надійшов відзив (вх. 9901 від 21.10.2019) на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином досліджені обставини справи та надано їм об`єктивну оцінку, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права та зроблено правомірні висновки, які відповідають обставинам справи. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування законного рішення у даній справі. Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних щодо кадастрового номеру земельної ділянки, яку за твердженням прокуратури та позивача використовує відповідач, та її реєстрації у Державному земельному кадастрі. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.08.2019 по справі № 922/2762/18, відповідно до якої не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення плати за безпідставне збереження коштів без наявності даних щодо розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки, який може бути визначено у вигляді витягу з технічної документації після формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Крім того, звертає увагу на відсутність підстав представництва прокуратурою інтересів Харківської міської ради.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.11.2019 до судового засідання прибули прокурор відділу прокуратури Харківської області, представник Харківської міської ради (позивача) та представник Творчої спілки "Національна спілка художників України".

Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні. Представник Харківської міської ради підтримав апеляційну скаргу, заявлену прокуратурою Харківської області, в повному обсязі та просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти доводів апелянта та просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

Щодо обґрунтувань підстав звернення прокуратури з позовом у даній справі суд зазначає про таке.

Статтею 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 визначено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві у чому полягає порушення інтересів держави, чи у чому існує загроза інтересам держави. Тобто, прокурор набув права визначати наявність інтересів держави в конкретних спірних відносинах, які підлягають захисту та вирішенню у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор, обґрунтовуючи наявність підстав для представництва інтересів держави у суді та дотримання вимог Закону України "Про прокуратуру", зазначав, що органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах є Харківська міська рада.

Згідно з положеннями статті 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економічним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб (стаття 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до положень статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом джерел та закріплених у встановленому порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та Законом про Державний бюджет України (стаття 65 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно статей 10,265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 статті 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

Недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і, як наслідок, до необхідності державного забезпечення у виді відповідних асигнувань.

Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними. Отже, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування порушуються й інтереси держави в цілому.

Місцева рада не вчинила дій на захист інтересів територіальної громади, що стало підставою для звернення прокуратури з позовом у даній справі з метою захисту таких інтересів.

На виконання п.п. 2 п. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" місцевою прокуратурою попередньо повідомлено Харківську міську раду про намір представництва інтересів держави в її особі при зверненні з позовною заявою до Господарського суду Харківської області. (а.с. 39 т.1).

Зважаючи на вищевикладене та з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, апеляційний господарський суд відхиляє посилання відповідача на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі міської ради у даній справі, та вважає, що місцевим господарським судом правомірно та обґрунтовано встановлено наявність підстав для такого представництва.

Розглянувши доводи апелянта про те, що прокурором належними та допустимими доказами доведено розмір земельної ділянки, яку без належного оформлення використовує відповідач, отже розмір заявлених о сплати грошових коштів є доведеним, апеляційний господарський суд зазначає про наступне.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В даному випадку, як на підставу нарахування відповідачу безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, прокурор посилається на акт обстеження земельної ділянки від 01.11.2018 року, яким було встановлено, що відповідачем використовується земельна ділянка по АДРЕСА_4 .23 Серпня, 27 у місті Харкові площею 0,0650 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, до якого додано план-схему земельної ділянки, план зйомки земельної ділянки.

На підставі вищенаведеного позивачем було здійснено розрахунок розміру орендної плати за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.

Частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За змістом ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі переходу права власності на майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщено зазначене майно, у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщено це майно, у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщено. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

В той час, як матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_5 .

Згідно розрахунку позивача, площа, яка займається відповідачем, складає 0,0650 га, функціональне призначення земельної ділянки - для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру.

В даному випадку, площа земельної ділянки визначена на підставі акту обстеження земельної ділянки, до якого додані план-схема земельної ділянки, яким встановлені межі, площа та конфігурація земельної ділянки. Однак чинним законодавством не передбачено формування земельних ділянок на підставі актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою згідно положень ст. ст. 25, 26, 50 ЗУ "Про землеустрій".

В матеріалах справи відсутня технічна документація стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_5 .

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5 - 7 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Підставою для проведення оцінки земель згідно ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів регламентовано Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 23 березня 1995 року № 213, та Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (далі - Порядок), затвердженим спільним наказом Держкомзему, Мінагрополітики, Мінбудархітектури, Української академії аграрних наук від 27.01.06 №18/15/21/11 та зареєстрованим у Мін`юсті 5 квітня 2006 року за № 388/12262.

Згідно з вимогами статей 20, 21 закону, за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів складається технічна документація, яка підлягає державній експертизі відповідно до закону.

Технічна документація, зокрема, містить визначення середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, середньої для економіко-планувальної зони вартості одного квадратного метра земель різного функціонального використання та схему зон впливу локальних факторів, які виявляються в межах окремої земельної ділянки.

Положеннями статті 23 закону визначено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що дані про нормативну грошову оцінку стосовно окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно п. 4 Порядку, за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з додатком 2.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 ПК.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 у справі № 3-476гс15.

Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності. При цьому, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 3-476гс15; Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 804/7823/14, від 30 жовтня 2018 року у справі № 804/2111/14.

Проте в даному випадку, в порушення вищезазначених вимог чинного законодавства, ані прокурором, ані позивачем не було надано до суду технічну документацію з нормативної грошової оцінки саме конкретної земельної ділянки, яку за твердженням позивача займає відповідач.

Апеляційний господарський суд відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, твердження апелянта на те, що Харківською міською радою розроблено та затверджено технічну документацію на всі землі м. Харкова в тому числі і на спірну земельну ділянку. Однак, при цьому матеріали справи не містять даних щодо присвоєння земельній ділянці, яку за твердженням прокурора та позивача займає відповідач, кадастрового номеру. Крім того, сам апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що "технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблена та не затверджена". (а.с. 32 т. 2, 7 абзац).

Наданий прокурором та позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, заявленої до стягнення позивачем також не містить даних щодо технічної документації даної конкретної земельної ділянки, Витягу з нормативної грошової оцінки землі.

В той час, як вже було зазначено вище, прокурором заявлено до стягнення кошти, які останній кваліфікує як безпідставно збережене майно у розмірі орендної плати, у зв`язку з чим нарахування мають здійснюватись саме на підставі технічної документації та Витягу з нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, з розрахунку позивача неможливо встановити чи вірними є застосовані останнім функціональне призначення, коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені в якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення позивачем.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі, оскільки наданий позивачем акт обстеження не містить таких даних.

Інших доказів, що могли б ідентифікувати земельну ділянку, яку за твердженням прокурора та позивача, займає відповідач, прокурором та Харківською міською радою не надано.

За змістом частин 1,3,4,9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином для вирішення даного спору встановленню підлягали обставини, зокрема чи є спірна земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав, за користування якою прокурор та позивач просять стягнути безпідставно збережені кошти.

Апеляційний господарський суд встановив, що позовні вимоги у справі, яка розглядається, прокурором та Харківською міською радою документально не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. Позивач самостійно визначив розмір зобов`язання шляхом розрахунку нормативно грошової оцінки землі без підтвердження належними доказами сформованості земельної ділянки.

З урахування вищевикладеного, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Вказаної правової позиції щодо неможливості визнати доведеним розмір заявлених вимог у разі відсутності сформованої земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру дотримується Верховний Суд у справі № 922/587/18 від 06.02.2019; Верховний Суд у справі № 922/392/18 від 13.02.2019.

Відповідно до п. 5 та п. 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду законне, обґрунтоване, ухвалене при належному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта у вигляді сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 у справі № 922/282/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.11.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна