ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/218/18
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Цісельський К.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Тимчишин С.Д. ,

від відповідача: Жданова Ю.С.,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому засіданні справу за позовом Южненської міської ради Одеської області до фізичної особи-підприємця Жданова Сергія Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Южненське міське відділення Лиманської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області, про стягнення 32653,06 грн,

встановив:

Южненська міська рада Одеської області (далі - Міськрада) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Жданова Сергія Олексійовича (далі - ФОП Жданов С.О.) про стягнення збитків у розмірі 32653,06 грн, вказуючи на використання відповідачем в період з 01.01.2015 р. до 18.05.2017 р. земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

В обґрунтування позовних вимог Міськрада посилається на положення ст.ст.22,1166 ЦК України, ст.224 ГК України, ст.ст.83,156,157,206 ЗК України та вказує, що ФОП Жданов С.О. є власником нежитлового приміщення загальною площею 198,6 кв.м, розташованого в торговельному центрі за адресою: Одеська обл., м. Южне, просп . Леніна, 19-г , проте відповідач документально не оформив право користування земельною ділянкою під зазначеною нерухомістю, яке за законом є платним, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів і завдало Міськраді збитків.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2018 р. відкрито провадження по справі № 916/218/18, залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Южненське міське відділення Лиманської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.06.2018 р. по справі № 916/218/18 у позові відмовлено в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 р. скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2018 р. по справі № 916/218/18, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 08.01.2019 р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 р. та рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2018 р. по справі № 916/218/18, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Судове рішення касаційної інстанції мотивоване тим, що:

- висновок апеляційного суду про недоведеність вжиття відповідачем, як добросовісним землекористувачем, заходів з метою оформлення у встановленому порядку права користування земельною ділянкою, не відповідають встановленим цим же судом фактичним обставинам справи;

- в порушення вимог ст.ст.86,236,269,282 ГПК України суди не встановили статус (фізична особа чи суб`єкт господарювання), в якому Жданов С.О. набув у травні 2006 р. право власності на нежитлові приміщення, розташовані на спірній земельній ділянці за адресою: м. Южне, просп. Леніна, 19-г . Суди першої та апеляційної інстанцій також не з`ясували, чи використовував відповідач належні йому об`єкти нерухомості в спірний період в господарській діяльності, тобто з метою одержання прибутку. Наведене не виключає наявність підстав вважати, що спірні правовідносини з позивачем стосовно фактичного використання відповідачем земельної ділянки без оформлення належним чином такого використання не мають ознак господарських;

- передчасними є посилання Міськради на власне рішення від 12.12.2017 р. № 817-VІІ, оскільки цим рішенням встановлено ставки земельного податку, які підлягають застосуванню з 01.01.2018 р., тобто поза межами спірного періоду нарахування збитків (з 01.01.2015 р. по 18.05.2017 р.). Наведені обставини не виключають необґрунтованість розрахунку розміру позовних вимог, наданого позивачем;

- спірний період, за який заявлено позовні вимоги, охоплює 2015, 2016 рр. та частково 2017 р., а з матеріалів справи не вбачається прийняття Міськрадою рішення про встановлення ставок земельного податку на 2017 р., тому, не розмежувавши норми п.288.5.1 ст.288 ПК України у відповідних редакціях, які підлягають застосуванню при обчисленні розміру недоотриманих доходів у вигляді орендної плати у відповідний період, суди першої та апеляційної інстанцій передчасно дійшли суперечливих висновків щодо наявності підстав для відмови в позові повністю чи задоволення позову повністю відповідно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.02.2019 р. справу № 916/218/18 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Лічману Л.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.02.2019 р. прийнято справу № 916/218/18 до свого провадження, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження на 05.03.2019 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 05.03.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 26.03.2019 р., від 26.03.2019 р. - до 09.04.2019 р., від 09.04.2019 р. - до 11.04.2019 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2019 р. постановлено розглядати справу № 916/218/18 за правилами загального позовного провадження, відкладено підготовче засідання на 08.05.2019 р., протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.05.2019 р. оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.05.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.05.2019 р. призначено у справі № 916/218/18 судову земельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Судова незалежна експертиза України", останньому надано матеріали господарської справи № 916/218/18, зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 р. поновлено провадження у справі № 916/218/18; призначено клопотання судового експерта Клівак О.В. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, та вчинення інших дій, пов`язаних з проведенням експертизи (залучення фахівця) до розгляду у підготовчому засіданні з повідомленням учасників справи на 06.08.2019 р.; продовжено строк підготовчого провадження до 21.08.2019 р.; витребувано в учасників справи матеріали, про які клопоче експерт.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 р. зупинено провадження у справі № 916/218/18; направлено матеріали господарської справи Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Судова незалежна експертиза України" для продовження проведення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2019 р. поновлено провадження у справі № 916/218/18 у зв`язку із неоплатою Міськрадою рахунку, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Судова незалежна експертиза України"; призначено підготовче засідання на 17.09.2019 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 17.09.2019 р.: відмовлено у задоволенні клопотання Міськради про зупинення провадження у справі № 916/218/18; закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.09.2019 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.09.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 15.10.2019 р.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 15.10.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час нового розгляду справи позивач власні вимоги підтримав, у той час як відповідач проти задоволення позову заперечив з тих, зокрема, мотивів, що земельна ділянка на теперішній час не сформована, а, отже, не є об`єктом цивільних прав.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність доводів представників її учасників фактичним обставинам та нормам українського законодавства, господарський суд відмовляє у позові, виходячи з наступного.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.12.2017 р. за № 107420201 вбачається, що з 31.05.2006 р. Жданов С . О. є власником нежитлових приміщень торгового центру загальною площею 198,6 кв.м. Нежитловим приміщенням, які належать відповідачу, присвоєно поштову адресу: Одеська область, м. Южне, пр. Леніна, 19-г . Відповідно до рішення Южненської міської ради від 17.11.2015 р. № 14-VІІ частину проспекту Леніна перейменовано у проспект Миру. Наразі земельну ділянку під торговим центром не сформовано, договору оренди земельної ділянки між сторонами у справі не укладено.

Формулюючи позовні вимоги у цій справі, Місьрада виходилиа з того, що заявлена до стягнення сума є збитками, завданими використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з п.,,д" ч.1 ст.156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Водночас предметом регулювання гл.83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл.83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень гл.83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п.,,е" ч.1 ст.141 ЗК України).

За змістом гл.15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч.2 ст.120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає відсутніми підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. по справі № 629/4628/16-ц, який згідно ч.4 ст.236 ГПК України враховується судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Викладене не враховано Міськрадою під час подачі позову, а, отже, позиція позивача щодо можливості стягнення з відповідача в даному випадку збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів не ґрунтується на правильному розумінні норм матеріального права.

Крім того згідно ч.ч.1-5 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч.ч.6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Сторонами не заперечується те, що земельна ділянка комунальної власності під будівлею торговельного центру за адресою: Одеська обл., м. Южне, просп. Леніна, 19-г не сформована, проект землеустрою щодо її відведення в спільну довгострокову оренду землекористувачам не розроблявся, кадастровий номер відсутній, державна реєстрація земельної ділянки не проводилася.

Вказана обставина є передумовою для відмови у позові, адже неможливо нараховувати до стягнення суми безпідставного збагачення у вигляді несплаченої орендної плати в зв`язку з користуванням землею, яка не сформована як об`єкт права.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.09.2019 р. по справі № 922/393/18, що на підставі ч.4 ст.236 ГПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також на виконання вказівок Верховного Суду по даній справі, які є обов`язковими під час нового розгляду справи за правилами ч.1 ст.316 ГПК України, Господарським судом Одеської області з`ясовано, що Жданов С.О. у спірних правовідносинах виступає як фізична особа, оскільки набув право власності на нежитлові приміщення саме у цьому статусі та в господарській діяльності в період, за який здійснено нарахування, не використовував. Це підтверджується податковими деклараціями про майновий стан і доходи відповідача та ненаданням Міськрадою будь-яких доказів зворотного.

Таким чином, позов мав бути заявлений до Жданова С.О. як до фізичної особи, а не до підприємця. Оскільки існуючий у справі суб`єктний склад сторін відносить її до юрисдикції господарського суду, проте відповідача обрано невірно, у задоволенні позову слід відмовити і з цієї підстави.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом відмовлено у позові, з огляду на що судовий збір, сплачений за його подачу, покладається на Міськраду.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04 листопада 2019 р. у т.ч. у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Суддя Л.В. Лічман