ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1776/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року, м. Одеса, суддя Бездоля Д.О., повний текст рішення складено 09.08.2019 року

у справі № 916/1776/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області

про стягнення 100 000 грн. 01 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

В червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м.Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м. Київ суму основного боргу у розмірі 100 000 грн. 01 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки від 07.08.2017 року № 01/08, позивачем відповідачу в період з січня по лютий 2018 року було поставлено товар на загальну суму 566 149 грн. 02 коп., проте, відповідач свої зобов`язання за договором поставки в частині оплати поставленого товару виконав частково, в зв`язку з чим, в останнього утворилась заборгованість у розмірі 100 000 грн. 01 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі №916/1776/19 (суддя Бездоля Д.О.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області задоволено в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ суму основного боргу у розмірі 100 000 грн. 01 коп., а також судовий збір у розмірі 1921 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами по справі, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі № 916/1776/19 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник, посилаючись на пункт 1.1. договору поставки від 07.06.2017 року №01/08, яким визначено поняття «товар» зазначає, що у видаткових накладних та актах звірки розрахунків, наданих позивачем до суду, не міститься посилання на договір, на підставі якого вони складені, а тому, на думку апелянта, наявність заборгованості у відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м.Київ не підтверджена жодними належними доказами.

Крім цього, Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області зазначає, що ціна «Товару» у відповідності до п. 6.1.1. Договору визначається Специфікацією до договору, або якщо Специфікація відсутня, то ціна за одиницю «Товару» та за загальну кількість (партію) «Товару» визначається Сторонами у накладних. Проте, у наданих позивачем накладних, визначена інша ціна за одиницю продукції, відмінна від тієї, яка була погоджена сторонами у Специфікації.

Скаржник вважає, що позивачем при розгляді справи, на підтвердження своїх вимог в якості доказів не надано товарно-транспортних накладних, оскільки, відповідно до п. 5.1. Договору поставки, моментом поставки партії товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортній накладній.

Також, скаржник зазначає, що в позовних вимогах позивач зауважує, що ним на адресу скаржника було направлено вимогу, на підтвердження чого надано поштову квитанцію, з якої неможливо встановити хто отримувач, оскільки вона є нерозбірливою та з елементами рукописного тексту, що суперечить п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі №916/1776/19, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

30.09.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі № 916/1776/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві позивач зазначає, що посилання скаржника на відмінність ціни товару, зазначеної у видаткових накладних та у Специфікації спростовуються п. 1.2. Договору, у відповідності до якого сторони домовилися визначати ціну за товар не лише у Специфікації, а і у видаткових накладних за такий товар.

Крім цього, позивач, посилаючись на вимоги п. 5.1. Договору поставки від 07.08.2017 року № 01/08 зазначає, що саме дата, проставлена на видатковій накладній, підтверджує момент поставки партії Товару, як і момент фактичного приймання передачі Товару Сторонами. А тому, оскільки скаржник здійснював приймання товару в місці поставки власним транспортом, сторонами оформлювалися тільки видаткові накладні.

Також позивач, посилаючись на п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» та ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зазначає, що напис на квитанції зроблений вручну посадовою особою «Укрпошти» та підтверджує направлення вимоги про сплату боргу на адресу скаржника.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі № 916/1776/19 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

07.08.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області (Покупець) було укладено договір поставки № 01/08, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передавати у власність покупцеві: щебінь ф-ції 10*20, відсів ф-ції 0*10, щебінь ф-ції 20*40, щебсуміш 0*70 та 0*40 надалі разом Товар, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати вартість вказаного Товару на умовах вищевказаного договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, одиниці виміру, ціна Товару за одиницю, його асортимент визначаються в залежності від домовленості сторін наступним чином: 1) в Специфікації до цього договору, або 2) у накладних на такий товар.

Пунктом 1.3. Даного Договору визначено, що сторони домовились, що умови даного Договору розповсюджуються на поставку кожної партії товару. Під партією розуміють асортимент і кількість Товару, який вказаний в одній видатковій або товарно-транспортній накладній, оформленій в порядку виконання Договору.

Згідно з п. 2.1.1. постачальник зобов`язався поставляти покупцю товар своєчасно та в повному обсязі відповідно до умов Договору, заявок покупця або Специфікацій до цього Договору. В свою чергу покупець зобов`язався своєчасно оплачувати вартість товару, який поставляється (п. 3.1.1.).

Моментом поставки Товару є момент фактичного приймання-передачі Товару Сторонами. Для цілей цього Договору та бухгалтерського обліку Сторони домовились, що «моментом поставки» партії Товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортній або видатковій накладній (п. 5.1. Договору).

За результатами приймання-передачі партії Товару Сторони підписують накладну (п.5.6. договору).

Пунктом 6.1.1. визначено, що ціна за одиницю товару визначається сторонами в Специфікації до Договору, або якщо Специфікація відсутня, то ціна за одиницю товару та за загальну кількість товару визначається сторонами у накладних.

Згідно з п. 6.2.1. Договору, порядок оплати Сторонами погоджується окремо в додатках до цього Договору або накладних, рахунках чи заявках.

Відповідно до п. 11.1. Договір поставки від 07.08.2017 року № 01/08 вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2018 року, якщо за один місяць до закінчення строку договору, жодна із сторін не надасть письмове повідомлення про розірвання Договору, то Договір автоматично продовжує свою дію на 1 рік за тих же умов.

Додатком № 1 до Договору поставки від 07.08.2017 року № 07/08 «Специфікація на постачання продукції» встановлено, що ціна: щебня (ф-ції 20*40) становить 76 грн. 80 коп. з урахуванням ПДВ; відсіву (ф-ції 0*10) 42 грн. 60 коп. з урахуванням ПДВ; щебня (ф-ції 10*20) 80 грн. з урахуванням ПДВ; щебсуміші (ф-ції 0*70) 69 грн. 90 коп.; (ф-ції 0*40) 75 грн. з урахуванням ПДВ.

На виконання умов вищезазначеного Договору, протягом січня-лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ поставило Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області обумовлений Договором Товар на загальну суму 566 149 грн. 02 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними від 31.01.2018 року № ЗФ-0000038 на загальну суму 434 533 грн. 15 коп., від 31.01.2018 року № ЗФ-0000039 на загальну суму 1 243 грн. 50 коп., від 28.02.2018 року № ЗФ-0000131 на загальну суму 130 372 грн. 37 коп.

Також в матеріалах справи наявні виставлені позивачем відповідачу рахунки-фактури від 30.01.2018 року № ЗФ-0000028 на загальну суму 435 776 грн. 65 коп. та від 28.02.2018 року № ЗФ-0000090 на загальну суму 130 372 грн. 72 коп.

З виписки по рахунку позивача вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області отриманий за вищевказаними видатковими накладними Товар оплатило частково, а саме на суму 466 149 грн. 02 коп. (з урахуванням залишку суми по взаємовідносинам 2017 року).

Зазначені обставини також підтверджуються підписаним та скріпленим печатками сторін Актом звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області від 04.06.2018 року, з якого вбачається, що станом на 01.06.2018 року заборгованість відповідача за поставлений товар становить 100 000 грн. 01 коп.

25.10.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м.Київ поштою направило на адресу відповідача вимогу від 24.10.2018 року № 234, в якій просило в Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області протягом семи календарних днів з моменту отримання зазначеної вимоги сплатити на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ заборгованість по вищезазначеному договору в розмірі 100 000 грн. 01 коп.

Факт направлення та отримання зазначеної вимоги підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштової квитанції за пересилання поштової кореспонденції від 25.10.2018 року та роздруківкою з сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення, з якого вбачається, що вимогу відповідач отримав 16.11.2018 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, як вже зазначалось раніше, протягом січня-лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ поставило Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області обумовлений Договором Товар на загальну суму 566 149 грн. 02 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними.

Зазначений товар відповідачем було сплачено частково, а саме: на суму 466 149 грн. 02 коп., що підтверджується виписками по рахунку позивача та актом звірки взаємних розрахунків між сторонами від 04.06.2018 року. Доказів оплати вартості отриманого товару відповідачем у розмірі 100 000 грн. 01 коп. у матеріалах справи відсутні.

При цьому, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Оскільки відповідачем у справі належними та допустимими доказами не доведено суду факту повної оплати за поставлений товар, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Що стосується посилань скаржника на те, що в наданих позивачем накладних та актах звірки розрахунків не міститься посилання на договір, на підставі якого вони складені, а тому, на думку скаржника, наявність заборгованості у відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м. Київ не підтверджена жодними належними доказами, то вони є безпідставними, оскільки в наявних накладних зазначено Товар, обумовлений сторонами в Договорі, до того ж здійснивши часткову оплату за поставлений Товар на підставі виставлених позивачем рахунків, відповідач своїми конклюдентними діями фактично підтвердив факт існування в нього зобов`язань саме за вказаним вище Договором. Належних доказів наявності між сторонами будь-яких інших договірних взаємовідносин, на підставі яких було б отримано спірний товар, відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що у наданих позивачем накладних ціна за одиницю продукції, відмінна від тієї, яка була погоджена сторонами у Специфікації, також є безпідставними та не можуть свідчити про відсутність обов`язку оплатити Товар, оскільки, по-перше, сторони самостійного погодили у п. 2.1. Договору, що одиниці виміру, ціна Товару за одиницю, його асортимент визначаються в залежності від домовленості сторін наступним чином: 1) в Специфікації до цього договору, або 2) у накладних на такий товар. Тобто, сторони в добровільному порядку погодили можливість визначення ціни Товару не лише у Специфікації, а і у видаткових накладних за такий товар.

До того ж, вищезазначені видаткові накладні були підписані та скріплені печаткою відповідача в добровільному порядку, без будь-яких зауважень та заперечень щодо зазначеної у них ціни Товару.

Також є безпідставними посилання Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області на те, що позивачем при розгляді справи, на підтвердження своїх вимог в якості доказів не надано товарно-транспортних накладних, оскільки, відповідно до чинного законодавства України поставка товару має бути підтверджена відповідними первинними документами: видатковою накладною на товар з підписами про отримання, актом приймання-передачі товару тощо, тобто в даному випадку наявні у матеріалах справи видаткові накладні є достатніми доказами на підтвердження факту поставки товару та прийняття товару саме відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, при цьому доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі № 916/1776/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Дорлідер, Комінтернівський район Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі № 916/1776/19 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 року у справі № 916/1776/19 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош