номер провадження справи 28/109/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 Справа № 908/2404/19

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянувши матеріали справи №908/2404/19:

за позовом фізичної особи-підприємця Сухомлин Валентини Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 (адвокат Асатрян Єлизавета Миколаївна)

до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення грошових коштів

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулася фізична особа-підприємець Сухомлин Валентина Михайлівна з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 57.991,04 грн., які складаються з: 56.896.74 грн. попередньої оплати та 1.094,30 грн. 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 05.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/2404/19, присвоєно справі номер провадження 28/109/19, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В позовній заяві позивач посилався на укладення між ним та відповідачем договору про постачання електричної енергії №8293 від 12.06.2007. Позивач, враховуючи умови договору, здійснював попередню оплату за електроенергію, яку він використовуватиме в майбутньому. За підсумками 2018 року позивачем сплачено грошових коштів за користування електричною енергією в загальній сукупності у більшому розмірі ніж фактично використано протягом року. У зв`язку з чим, переплата склала 56.896,74 грн., про що суду наданий Акт звірки взаємних розрахунків №8293 від 18.07.2019 підписаний обома сторонами. З 01.01.2019 ПАТ "Запоріжжяобленерго" розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, що видана згідно постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415. При цьому, ліцензія відповідача на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з цього ж часу анульована. Таким чином, з 01.01.2019 ПАТ "Запоріжжяобленерго" не є електропостачальником та не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії, у зв`язку з чим між сторонами були припинені договірні правовідносини на підставі договору №8293 від 12.06.2007. З метою повернення попередньої оплати позивачем було спрямовано на адресу ПАТ "Запоріжжяобленерго" претензію. У зв`язку з відсутністю дії з боку відповідача щодо повернення грошової суми в добровільному порядку, позивач звернувся з позовом до суду. Також позивач, з посиланням на ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 01.01.2019 по 23.08.2019 у розмірі 1.094,30 грн. Крім того, позивач в тексті позову зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складають: 1.921,00 грн. суму сплаченого судового збору та 15.000,00 грн. суму понесених та очікуваних втрат на правничу допомогу.

У відзиві на позов б/н від 18.09.2019, який отримано судом 23.09.2019, відповідач зазначив, що з 01.01.2019 ПАТ "Запоріжжяобленерго" не є постачальником електричної енергії, а є оператором системи розподілу електричної енергії, відповідно з цього часу не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії. У зв`язку із цим, станом на 01.01.2019 виникла кредиторська заборгованість ПАТ "Запоріжжяобленерго" перед споживачами електричної енергії (юридичними та фізичними особами), що здійснювали відповідачу (як постачальнику) попередню оплату за електричну енергію в розмірі більшому за обсяги спожитої електричної енергії, в т.ч. і перед позивачем. Відповідач зазначив, що звертався до банка з вимогами про повернення коштів, які надходили від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання відповідача і являлись попередньою оплатою за електричну енергію. Проте, ПАТ "Державний ощадний банк України" безпідставно повертав без виконання платіжні доручення відповідача, які спрямовані на повернення коштів споживачам. При цьому відповідач відзначив, що постановою НКРЕКП від 11.12.2018 №1833 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ "Запоріжжяобленерго", яка набрала чинності з 01.01.2019, не передбачено такого напрямку використання коштів, як повернення переплати (кредиторської заборгованості) юридичним та фізичним особам. Крім цього, зауважив, що відповідно до розрахунку товариства розмір суми переплати за договором не співпадає із розміром заявлених позивачем у позові і складає 56.884,95 грн. З урахуванням викладеного, відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити. Також зазначав, що в даному випадку стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ПАТ "Запоріжжяобленерго" грошового зобов`язання, а є повернення сплаченої попередньої оплати за неспожиту електричну енергію. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України. З урахування зазначеного просив також відмовити у позові в частині стягнення 3% річних в розмірі 1.094,30 грн. Враховуючи невеликий ступінь складності позовної заяви у справі №908/2404/19, фактично безспірний характер позовних вимог, а також враховуючи, що позивач не надав інформацію про витрачений адвокатом час на надання правової допомоги по справі, відповідач вважає, що обґрунтована вартість послуг з надання професійної правничої допомоги по справі могла би становити (за умови належного підтвердження факту надання таких послуг) від 500,00 грн. до 1.000,00 грн.

Також ПАТ "Запоріжжяобленерго" подало клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у зв`язку з тим, що на теперішній час вимога про стягнення 57.991,04 грн. не може бути підтверджена, оскільки відсутня інформація від відповідних служб та відділів товариства. Крім того, відповідач має намір запропонувати позивачу укласти мирову угоду, порядок та строки укладення якої можуть бути з`ясовані (вирішені) під час судового засідання.

24.09.2019 на адресу суду від ПАТ "Запоріжжяобленерго" надійшла заява №б/н від 19.09.2019 про розстрочення виконання судового рішення, відповідно до якої заявник просить суд розстрочити виконання рішення по даній справі щодо сплати ПАТ "Запоріжжяобленерго" суми боргу строком на 4 календарних місяців з дня ухвалення такого рішення. В обґрунтування своєї заяви відповідач посилався на вкрай тяжкий фінансовий стан, відсутність на поточних рахунках грошових коштів, наявність багатомільйонної заборгованості з податкового боргу.

03.10.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач звернув увагу суду на підписаний обома сторонами Акт звірки взаємних розрахунків №8293 від 18.07.2019, який підтверджує наявність заборгованості саме в розмірі заявленому до стягнення в позові. Вважає доводи відповідача щодо безпідставного нарахування позивачем 3% річних хибними, оскільки судова практика з цього питання є неоднаковою. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на постанову Верховного суду України від 01.06.2016 по справі № 3-295гм16, яка знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17. Також посилався на те, що зауваження відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу є не обгрунтованими та оцінка представником рівня адвокатських витрат є некомпетентною. Судове рішення, на яке посилається відповідач не може бути застосовано до даних взаємовідносин, оскільки обставини справи, що аналізувались судом в наведеному рішенні не є аналогічними. На підтвердження стягнення винагороди на правову допомогу у розмірі 15.000,00 грн. надано акт здачі-приймання наданих адвокатських послуг, складений на виконання вимог п. 2.3 договору про надання правової допомоги від 01.06.2018. Щодо клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, позивач зазначив наступне: грошові кошти на рахунок позивача від відповідача не надходили, а тому вся актуальна інформація для розгляду справи у суду наявна. Пропозиція відповідача укласти мирову угоду позивачем виключається, оскільки наявна інформація великої кількості скарг від інших споживачів на неналежне виконання ПАТ "Запоріжжяобленерго" своїх зобов`язань перед споживачами по прийнятим судовим рішенням. Щодо заяви про розстрочення виконання судового рішення позивач висловив свої заперечення, оскільки наявний факт невиконання відповідачем зобов`язань; надані відповідачем докази на підтвердження його неплатоспроможності не можуть братися до уваги, тому що грошові кошти, які підлягають сплаті позивачу не є власністю відповідача, а тому вони не могли ним використовуватися на виконання інших зобов`язань, а отже ці кошти неправомірно були витрачені відповідачем. До відповіді на відзив додані копія Акту здачі-приймання наданих адвокатських послуг від 02.09.2019, рішення Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018 про затвердження рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару.

15.10.2019 на адресу суду від ПАТ "Запоріжжяобленерго" надійшли заперечення на відповідь на відзив. В тексті заперечень відповідач підтримав свою позицію, що заборгованість перед позивачем складає 56.896,74 грн. Також підтримав заперечення щодо безпідставного застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України та необґрунтованої суми витрат на правову допомогу, яку необхідно зменшити до 1.000,00 грн. З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволені позову та витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши матеріали справи, письмові пояснення учасників сторін, суд дійшов висновку про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази для всебічного та об`єктивного розгляду справи. Відповідач жодним чином не підтвердив свою правову позицію щодо невірного розміру заявленої до стягнення суми. Також суду не надано проекту мирової угоди, умовам якої суд повинен надати відповідну оцінку. Тобто, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 04.11.2019.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 04.11.2019.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (постачальник електричної енергії, відповідач у справі) та фізична особа-підприємцем Сухомлин Валентина Михайлівна (споживач, позивач у справі) 12.06.2007 уклали договір про постачання електричної енергії № 8293 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком № 2 "Точки продажу електричної енергії споживачу" (розділ 1 Договору).

Згідно з п. 2.3.4 Договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та додатка № 5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Пунктом 9.4 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і укладається на термін до 31 грудня 2007 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем за період з січня 2018 по грудня 2018 року (включно) було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача попередню оплату, про що свідчать наступні платіжні доручення:

- № 527 від 04.01.2018 у розмірі 9464,86 грн.;

- № 528 від 04.01.2018 у розмірі 4210,99 грн.;

- №548 від 05.02.2018 у розмірі 8764,42 грн.;

- № 547 від 05.02.2018 у розмірі 3831,28 грн.;

- № 559 від 13.03.2018 у розмірі 8713,01 грн.;

- № 558 від 13.03.2018 у розмірі 424577 грн.;

- № 562 від 10.04.2018 у розмірі 8398,49 грн.;

- № 561 від 10.04.2018 у розмірі 5919,83 грн.;

- № 578 від 10.05.2018 у розмірі 5919,83 грн.;

- № 1531 від 21.06.2018 у розмірі 7186,65 грн.;

- № 1535 від 11.07.2018 у розмірі 4185.15 грн.;

- № 1548 від 18.07.2018 у розмірі 9117,36 грн.;

- № 1563 від 13.08.2018 у розмірі 17111,57 грн.;

- № 1562 від 13.08.2018 у розмірі 118,74 грн.;

- № 1568 від 11.09.2018 у розмірі 149,40 грн.;

- № 1589 від 12.10.2018 у розмірі 15588,05 грн.;

- № 1588 від 12.10.2018 у розмірі 79,07 грн.;

- № 1604 від 12.11.2018 у розмірі 18387,46 грн.;

- № 1603 від 12.11.2018 у розмірі 22,73 грн.;

- № 1615 від 20.11.2018 у розмірі 37037,95 грн.;

- № 1630 від 13.12.2018 у розмірі 6,31 грн.;

- № 1637 від 27.12.2018 у розмірі 5072,57 грн.;

- № 1638 від 27.12.2018 у розмірі 26449,13 грн.

В платіжних дорученнях № 1637 та № 1638 від 27.12.2018 в графі призначення платежу платником (позивачем у справі) зазначено "за електроенергію за січень 2019 зг-но рах. №8293/1пп від 06.12.2018".

Згідно рахунку № 8293/12а від 31.12.2018 за грудень відповідачем нараховано позивачу 22.006,31 грн. Також, в рахунку № 8293/12а від 31.12.2018 відповідачем зазначено сальдо на користь споживача, яке станом на 01.01.2019 дорівнювало 56.884,95 грн.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.11.2018 прийнято постанову № 1415 "Про видачу ПАТ "Запоріжжяобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом".

Відповідно до п. 1 вказаної постанови, НКРЕКП видано ПАТ "Запоріжжяобленерго" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме: на території Запорізької області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності ПАТ "Запоріжжяобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством).

У пункті 2 постанови НКРЕКП вказано: анулювати ПАТ "Запоріжжяобленерго" () з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04 вересня 1996 року № 73, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04 вересня 1996 року № 74, на підставі пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії".

Таким чином, з 01.01.2019 ПАТ "Запоріжжяобленерго" не є електропостачальником та не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії.

У зв`язку із зміною постачальника електроенергії позивач звертався з претензією щодо повернення переплати за Договором № 8293 від 12.06.2007, в якій просив відповідача повернути надмірно сплачені грошові кошти за користування електричною енергією у розмірі 56.896,74 грн. згідно акту звірки розрахунків № 8293 від 18.07.2019. Претензія отримана відповідачем 07.08.2019, про що свідчить вхідний штамп на претензії.

Втім, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств актом звірки взаєморозрахунків від 18.07.2019 за договором № 8293 від 12.06.2007 існує заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 56.896,74 грн.

Залишок коштів попередньої оплати за договором № 8293 від 12.06.2007 відповідачем у добровільному порядку не повернуто, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги щодо стягнення попередньої оплати такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Господарські взаємовідносини сторін врегульовано договором про постачання електричної енергії № 8293 від 12.06.2007.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6 та 7 статті 276 ГК України закріплено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Закон України "Про ринок електричної енергії", який набрав чинності 11.06.2017, визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природнє середовище.

У відповідності до ст. ст. 8, 45 вказаного Закону господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.

З 01.01.2019 ПАТ "Запоріжжяобленерго" розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, що видана згідно постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415. Ліцензія позивача на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з цього ж часу анульована.

Таким чином, з 01.01.2019 ПАТ "Запоріжжяобленерго" не є енергопостачальником та не може згідно вимог закону здійснювати діяльність з постачання електричної енергії.

Вищевикладене свідчить, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" на теперішній час не має можливості виконувати свої зобов`язання за договором про постачання електричної енергії № 8293 від 12.06.2007 по постачанню у 2019 році електричної енергії.

Суд приймає до уваги, що підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств актом звірки взаєморозрахунків зафіксовано, що за позивачем за період з січня 2018 року по грудень 2018 року рахується переплата за Договором № 8293 від 12.06.2007 в сумі 56.896,74грн.

В розумінні ст. ст. 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Отже, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Наведені вище фактичні обставини справи свідчать, що станом на 01.01.2019 у ПАТ "Запоріжжяобленерго" виникла кредиторська заборгованість перед позивачем у справі, як споживачем електричної енергії, в розмірі 56.896,74 грн. попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ч. 2 ст. 714 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідач належних та допустимих доказів повернення позивачу 56.896,74 грн. попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, суду не надав.

У відзиві на позов відповідач не заперечив того факту, що станом на 01.01.2019 у ПАТ "Запоріжжяобленерго" виникла кредиторська заборгованість перед споживачами електричної енергії (в тому числі і перед позивачем у даній справі) по попередній оплаті за електричну енергію в розмірі більшому за обсяги спожитої електричної енергії. Посилання відповідача на те, що відповідно до розрахунку товариства розмір суми переплати за договором не співпадає із розміром заявлених позивачем у позові і складає 56.884,95 грн. суд не приймає до уваги, оскільки ці доводи не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Також відповідач не заявив клопотання про неможливість надання певних доказів в обґрунтування своєї позиції та необхідність їх витребувати у іншої особи.

Отже, виходячи з наведеного, правові підстави для утримання відповідачем попередньої оплати відсутні. Праву покупця вимагати повернення суми попередньої оплати кореспондує обов`язок продавця повернути попередню оплату.

Доводи відповідача про те, що постановою НКРЕКП від 11.12.2018 № 1833 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ "Запоріжжяобленерго" не передбачено такого напрямку використання коштів, як повернення переплати (кредиторської заборгованості) юридичним та фізичним особам, не спростовують встановленого факту наявності переплати та відсутності підстав для утримання коштів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з ПАТ "Запоріжжяобленерго" суми 56.896,74 грн. надмірно сплачених коштів за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, є такою, що ґрунтується на законі, та заявлена до стягнення правомірно.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про виконання ним обов`язку щодо повернення позивачу надмірно сплачених за договором коштів або відсутності надмірно сплачених позивачем коштів в рамках договору №8293 від 12.06.2007 за вказаний у позові період не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ "Запоріжжяобленерго" 56.896,74 грн. надмірно сплачених ФОП Сухомлин Валентиною Михайлівною за договором про постачання електричної енергії № 8293 від 12.06.2007 коштів в повному обсязі.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 094,30 грн. за період з 01.01.2018 по 23.08.2019.

Оцінивши надані документи та пояснення сторін, враховуючи приписи діючого законодавства та позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 по справі №910/10156/17 погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Як вже зазначалося судом предметом спору є стягнення попередньої оплати, яка була внесена позивачем в рамках договору №8293 від 12.06.2007 про постачання електричної енергії.

Суд погоджується з доводами відповідача, що за умовами договору №8293 від 12.06.2007 у ПАТ "Запоріжжяобленерго" було не грошове зобов`язання.

Втім, суд звертає увагу сторін, що починаючи з 01.01.2019, відсутні правові підстави для збереження відповідачем отриманих грошових коштів, які були перераховані споживачем в рамках договору №8293 від 12.06.2007 в якості попередньої оплати за користування електричної енергією в майбутньому.

Порядок та строки повернення отриманих відповідачем грошових коштів ані умовами договору, ані нормами чинного законодавства не врегульовані, тому суд вважає за правомірне в даному випадку застосовувати положення ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Так, зазначена вище норма права встановлює, що у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи позивач з вимогою (претензією) про повернення надмірно сплачених коштів за користування електричною енергією у розмірі 56.896,74 грн. звернувся до відповідача 07.08.2019 (вхідний № 8671 відповідача на зазначеній претензії).

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, у відповідача виникло грошове зобов`язання і строк його виконання становить - 14.08.2019.

З огляду на зазначене, відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, тобто в даному випадку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання починається з 15.08.2019, а не з 01.01.2019, як помилково вважає позивач у справі.

Отже, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача за період прострочення з 15.08.2019 по 23.08.2019 (9 календарних днів) складає 42,09 грн. (56. 896,74 грн. х 3% : 365 днів х 9 днів). Решта вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 1.052,21 грн. є необґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно клопотання відповідача щодо розстрочення виконання судового рішення на чотири календарних місяця, суд зазначає наступне:

Статтями 7, 13 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частинами 1, 4 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідачем до матеріалів справи на підтвердження скрутного фінансового стану долучено наступні документи: довідки за підписом директора з економіки та фінансів ПАТ "Запоріжжяобленерго" Галета О.Л. від 26.07.2019 № 003-46/100, від 26.07.2019 № 003-46/102, від 26.07.2019 № 001-08/99, від 26.07.2019 №001-08/97, від 26.07.2019 №003-46/101, лист від 30.07.20199 № 003-09/103 "Кредиторська заборгованість станом на 01.07.2019", довідка про залишки на поточному рахунку відкритих в різних банківських установах станом на 30.07.2019 від 30.07.2019 № 003-09/111 та №003-09/109, №003-09/108, №003-09/107, №003-09/106, № 003-09/105, постанову ЗВП №53254372 від 22.09.2017 про арешт коштів боржника, баланс (звіт про фінансовий стан) 31.12.18, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік.

Разом з тим, надані відповідачем довідки не є належними доказами, оскільки їх підписано директором з економіки та фінансів ПАТ "Запоріжжяобленерго" Галета О.Л., тобто однією (одним) з посадових осіб відповідача, яка (який) є (може бути) зацікавленою особою в частині відомостей, які зазначені у наведених вище довідках, повноваження якого до того ж не підтверджені належним чином.

Крім того, на підтвердження доводів про скрутний фінансовий стан відповідача, ПАТ "Запоріжжяобленерго" надано суду висновок судового експерта від 17.05.18 № 282.

Згідно змісту зазначеного висновку судового експерта, аналіз фінансового стану ПАТ "Запоріжжяобленерго" проведений за період 2015-2017 роки, і висновок наданий саме станом на 31.12.17.

З урахуванням відсутності доказів проведення аналізу актуального фінансового стану відповідача (станом на момент винесення рішення у справі) судом вказаний висновок не прийнятий як доказ важкого фінансового становища відповідача.

Також судом не були прийняті до уваги посилання ПАТ "Запоріжжяобленерго" на баланси (звіт про фінансовий стан) та звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 роки через їх не актуальність на час розгляду справи.

Отже, наведені відповідачем доводи та подані докази не визнані судом такими, що свідчать про винятковість обставин, достатніх та необхідних для розстрочення виконання рішення суду у розумінні ст.ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України.

Також відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів відсутності коштів на рахунках відповідача, наявної загрози банкрутства чи інших виняткових обставин, які станом на час розгляду справи судом ускладнюють виконання рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що надання розстрочення виконання рішення є правом господарського суду, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідач не довів наявності виключних обставин, як підстави для надання розстрочення судового рішення, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 4 місяців.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу суд враховує наступне.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як убачається з матеріалів справи, в підтвердження витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, надано наступні документи:

- копію Договору № б/н про надання правничої допомоги від 01.06.2018;

- копію ордера серії ЗП № 77211 від 01.06.2018;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001374 від 31.07.2017;

- копію квитанції від 02.09.2019 на суму 15.000,00 грн.;

- копію акту здачі-приймання наданих послуг від 02.09.2019;

- копію рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару.

Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 цієї статті).

Згідно положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 ГПК України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла відповідні витрати, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для стягнення з винної сторони витрат на професійну правничу допомогу є по-перше, наявність договору, укладеного між стороною та адвокатом; по-друге, доведеність стороною належного виконання адвокатом зобов`язань за договором про надання правничої допомоги, які полягають у грамотному, своєчасному складанні документів для представництва інтересів клієнта в суді.

Між тим, оцінюючи умови договору про надання правничої допомоги від 01.06.2018, суд дійшов висновку, що адвокат Асатрян Єлизавета Миколаївна зобов`язалась надати ФОП Сухомлин В.М. правову (правничу) допомогу в будь-яких судах, в тому числі, але не виключно у справі щодо стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №25/05 від 25.05.2015.

Пунктом 3.1 договору про надання правничої допомоги сторони узгодили, що вартість послуг адвоката за цим договором визначається в додатках до даного договору.

Згідно з детальним описом наданих адвокатом Асатрян Є.М. послуг (виконаних робіт), пов`язаних зі стягненням суми передоплати за договором про постачання електричної енергії №8293 від 12.06.2007, вартість наданих послуг становить 15.000,00 грн., з яких:

- 4.000,00 грн. - ознайомлення з документами та матеріалами, судовою практикою, необхідними для надання правової допомоги, та надання консультації щодо способу захисту порушених прав Клієнта;

- 3.000,00 грн. - складення претензії;

- 6.000 грн. складання позовної заяви;

- 2.000,00 грн. - підготовка копій документів до позовної заяви.

Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Суд при оцінці доводів позивача щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу врахував позицію відповідача, яка полягає у завищені позивачем цих витрат та необхідність зменшити їх розмір від 500 грн. до 1000 грн.

Ознайомившись з вищезазначеними документами, оцінивши наявні матеріали справи, позицію відповідача, суд дійшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 5.000,00 грн. Наведений висновок суду обґрунтовується тим, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, так як за своєю категорією вона не є складною (спір виник внаслідок неповернення відповідачем отриманої попередньої оплати в добровільному порядку, визнання відповідачем факту відсутності можливості вчинити ці дії самостійно внаслідок відсутності грошових коштів); наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, розрахунок розміру позовних вимог не є складним та значним, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин під час розгляду справи у суді не змінювалося, справа розглядалася без проведення судового засідання та виклику представників сторін).

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 1.886,14 грн. (56.938,83 грн. (задоволені вимоги) : 57.991.04 грн. (заявлені вимоги) х 1.921 грн. (мінімальний розмір судового збору). Решта судових витрат (судовий збір) 34,86 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Сухомлин Валентини Михайлівни до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 57.991,04 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь фізичної особи-підприємця Сухомлин Валентини Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , р/р № НОМЕР_2 у АТ КБ "Приватбанк" Філії - Запорізьке регіональне управління, МФО 313399) 56.896,74 грн. (п`ятдесят шість тисяч вісімсот дев`яності шість грн. 74 коп.) попередньої оплати за договором №8293 про постачання електричної енергії від 12.06.2007, 42,09 грн. (сорок дві грн. 09 коп.) 3% річних, 5.000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу. 1.886, 14 грн. (одну тисячу вісімсот вісімдесят шість грн. 14 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 1.052,21 грн. 3% річних ФОП Сухомлин В.М . відмовити.

4. Відмовити ПАТ "Запоріжжяобленерго" у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення на чотири місяці.

5. Решту судових витрат, а саме: 10.000,00 грн. витрат на правову допомогу та 34,86 грн. судового збору залишити за позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Федорова