ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2019 р. Справа №914/836/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Орищин Г.В. Якімець Г.Г.

Секретар судового засідання Н.Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився ;

від відповідача: Сливка В.В. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/4 -1068 від 19.08.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 (суддя Іванчук С.В., повний текст рішення складено 26.07.2019.,м.Львів)

у справі № 914/836/19

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, Львівська область м.Стебник

про стягнення заборгованості

та матеріали зустрічної позовної заяви

за зустрічним позовом Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, Львівська область м.Стебник

до відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

про визнання недійсним пунктів договору.

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення 101 884,65грн. пені, 59 770,04грн. 3% річних та 185 060,14грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 в частині оплати товару у встановлений договором строк.

21.05.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області поступив зустрічний позов Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго до Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про визнання недійсним пунктів договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 у справі № 914/836/19 первісний позов задоволено частково. Стягнено з Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 5 287,44грн пені, 2 830,60грн інфляційних втрат, 755,33грн 3% річних та 133,10грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків. Для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої п. 8.2 договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подано апеляційну скаргу №14/4 -1068 від 19.08.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 у даній справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 96 597,21 грн, інфляційних втрат у сумі 182 574,84 грн та 3 % річних у сумі 59 014,71 грн. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги позивача, у стягненні яких було відмовлено , задоволити в повному обсязі, посилаючись, зокрема, на те, що судом не досліджено усіх істотних обставин справи. В іншій частині рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 залишити без змін.

Скаржник зазначає, що всі розрахунки щодо заборгованості були здійсненні виключно за кошти, які були сплачені відповідачем не на підставі Спільних протокольних рішень, а саме на суму заборгованості, яка відповідно була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів не у строки, передбачені спірним договором купівлі-продажу газу.

Отже, скаржник вважає, що позиція суду стосовно того, що дата зарахування коштів має ототожнюватися з датою підписання Спільних протокольних рішень не відповідає обставинам даної справи, оскільки нараховані інфляційні втрати та 3 % річних не нараховувалися взагалі на суми, які були сплачені на підставі протокольних рішень та відповідно розмежовувалися в самому розрахунку заборгованості.

Також, скаржник зазначає, що спірним договором купівлі-продажу газу передбачено (п.6.1 договору (додаткова угода №4 від 22.08.2016) ), що Спільні протокольні рішення на виконання постанови КМУ № 20 не змінюють порядку розрахунків за договором.

Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції при винесені даного рішення не надав належної оцінки доказам та вимогам позивача, щодо стягнення пені, сум інфляційних нарахувань та 3 % річних.

ДКП Стебниктеплокомуненерго у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те,що розрахунок за жовтень 2016р. - лютий 2017р. за спожитий природний газ відбувався на виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, шляхом укладення та підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню.

Також відповідач за первісним позовом стверджує, що в спірний період між Державною казначейською службою України у Львівській області (Сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (Сторона 2), Державним комунальним підприємством Стебниктеплокомуненерго (Сторона 3) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Сторона остання) було підписано спільні протокольні рішення з погашення бюджетної заборгованості з пільг та субсидій з одночасним погашенням заборгованості ДКП Стебниктеплокомуненерго за спожитий природний газ перед ПАТ НАК Нафтогаз України. Вказані СПР, як зазначає відповідач, укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення, погоджені його сторонами та скріплені їх мокрими печатками.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що спільні протокольні рішення не встановлюють конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками (сторонами), а лише передбачають, що Державна казначейська служба України перераховує стороні 1, які вона перераховує стороні 2, які та, в свою чергу, перераховує стороні 3, яка в подальшому, перераховує кошти стороні останній, відтак, ДКП Стебниктеплокомуненерго не може нести відповідальності за те, що позивач після поставки природного газу відповідачу добровільно обрав інші, ніж передбачені договором, порядок та строки оплати за природний газ.

Отже, як стверджує відповідач, позивач підписавши СПР про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожитий природний газ згідно договору постачання природного газу №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 року.

Відповідач вважає, що після підписання зазначеного СПР, змінився порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений з жовтня 2016 року по березень 2017року, тобто щодо тієї суми заборгованості, яка становила предмет його регулювання.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, доводи щодо вимог апеляційної скарги виклав в судовому засіданні 09.10.2019.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, встановила наступне.

30.09.2016р. між ПАТ Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (постачальник) та ДКП Стебниктеплокомуненерго (споживач) укладено договір №5151/1617-ТЕ-21 постачання природного газу (далі по тексту договір), згідно до умов п.1.1., 1.2., 1.3. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України на митну територію України).

Згідно із п. 6.1 договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до розділу 12 договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016р. до 31 березня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 2.1 договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 3 357,4 тис.куб.м., у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень 178,6, листопад 500, грудень 678,6, IV кв. 2016р. 1357,2; січень 750,1, лютий 678,6, березень 571,5, I кв. 2017р. 2000,2.

Між ПАТ НАК „Нафтогаз України (постачальник) та ДКП Стебниктеплокомуненерго (споживач) укладено додаткову угоду №1 від 23.01.2017 до договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016, зокрема відповідно до якої, сторони дійшли згоди доповнити розділ 1 Предмет договору після пункту 1.2 пунктом 1.3 в такій редакції: «Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно».

В ході розгляду справи встановлено, що на виконання п.2.1 договору позивач поставив протягом жовтня 2016 року березня 2017 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 15 359 309грн. 01коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного (том І а.с.46-51), акти підписані та скріплені печатками сторін.

ПАТ НАК „Нафтогаз України зазначає, що оплату за переданий газ ДКП Стебниктеплокомуненерго здійснював несвоєчасно, зобов`язання у строк, визначений договором, не виконав, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п.6.1 договору, тому просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 185 060,14грн. за період з 01.04.2017 по 01.03.2018, 3% річних в розмірі 59 770,04грн. за період з 26.11.2016 по 01.03.2018 та пеню в розмірі 101 884,65грн. за період з 26.01.2017 по 01.03.2018.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Державним комунальним підприємством Стебниктеплокомуненерго (сторона 3), Національною акціонерною компанією Нафтогаз України були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4222 від 12.12.2017р. за листопад 2016р. на кошти в сумі 2175800,00грн., з яких 855984,87грн. згідно договору №5151/1617-ТЕ-12 від 30.09.2016; №3081 від 13.12.2016р. за листопад 2016р. на кошти в сумі 2914400,00грн., з яких 2732614,14грн. згідно договору №5151/1617-ТЕ-12 від 30.09.2016; №158 від 17.01.2017р. на за грудень 2016р. на суму 2387510,00грн; №1028 від 16.02.2017р. за січень 2017р. на кошти в сумі 3535300,00грн.; №1589 від 15.03.2017р. за лютий 2017р. на кошти в сумі 3088800,00грн.; №2305 від 20.04.2017р. за березень 2017р. на кошти в сумі 2369100,00грн., всього на загальну суму 14 969 309,01грн. предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (зі змінами).

За змістом пункту 2.6 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторона остання перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України, або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень, з метою реалізації спільних протокольних рішень сторони зобов`язуються: перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України, або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Згідно з пунктом 4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Пунктом п.5.2 спільних протокольних рішень визначено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями. Дата та номер спільних протокольних рішень присвоюється останнім учасником розрахунків після його підписання всіма сторонами.

На виконання спільних протокольних рішень сплачено на рахунок позивача кошти згідно платіжних доручень №6 від грудня 2016р. на суму 2732614,14грн. згідно із СПР №3081 від 13.12.2016., №1 від січня 2017р. на суму 2 387 510,00грн. згідно із СПР №158 від 17.01.2017р., №2 від лютого 2017р. на суму 1 199 499,88грн. згідно із СПР №1028 від 16.02.2017р., №3 від лютого 2017р. на суму 2 335 800,12грн. згідно із СПР №1028 від 16.02.2017р., №4 від березня 2017р. на суму 3 088 800,00грн. згідно із СПР №1589 від 15.03.2017р., №5 від 22.08.2017р. на суму 2 369 100,00грн. згідно із СПР №2305 від 20.04.2017р., №3 від 02.03.2018р. на суму 855 984,87грн., всього на загальну суму 14 969 309,01грн., що визнається сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, власними коштами відповідачем здійснено оплати на загальну суму 390 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №88 від 21.02.2017р. на суму 20 000,00грн., банківською випискою від 26.04.2017 на суму 30 000,00грн., банківською випискою від 28.04.2017 на суму 50 000,00грн., банківською випискою від 03.05.2017 на суму 50 000,00грн., банківською випискою від 12.05.2017 на суму 50 000,00грн., банківською випискою від 17.05.2017 на суму 40 000,00грн., банківською випискою від 30.05.2017 на суму 30 000,00грн., банківською випискою від 01.06.2017 на суму 20 000,00грн., банківською випискою від 08.06.2017 на суму 80 000,00грн., банківською випискою від 31.07.2017 на суму 20 000,00грн. та визнається сторонами.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що ДКП Стебниктеплокомуненерго свої зобов`язання перед позивачем, за період з жовтня 2016р. по березень 2017р., що включає спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, які підписані протягом спірного періоду виконав у повному обсязі, що підтверджується сальдо ДКП Стебниктеплокомуненерго, операціями ДКП Стебниктеплокомуненерго по договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 з 01.10.2016 по 31.07.2018, банківськими виписками по рахунку ПАТ НАК „Нафтогаз України за спірний період, проведеними позивачем розрахунками заявлених до стягнення сум та визнається сторонами.

За наведених обставин, у зв`язку із неналежним виконання покупцем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ДКП Стебниктеплокомуненерго 101 884,65грн. пені, 59 770,04грн. 3% річних та 185 060,14грн. інфляційних втрат

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2. договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 сторони встановили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно п.8.2 договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016, ПАТ Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України за період з 26.01.2017 по 01.03.2018 нараховано відповідачу за зобов`язаннями грудня 2016р., січня-березня 2017 року пеню у розмірі 101 884грн. 65коп. (згідно розрахунку).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ПАТ НАК „Нафтогаз України на підставі ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання нараховано відповідачу за зобов`язаннями лютого і березня 2017 за період з 01.04.2017р. по 01.03.2018р. інфляційні втрати у розмірі 185 060,14грн. та за зобов`язаннями жовтня 2016р. - березня 2017р. за період з 26.11.2016р. по 01.03.2018р. 3% річних в розмірі 59 770,04грн. (згідно розрахунків).

Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, ПАТ НАК „Нафтогаз України у такий спосіб виявило згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку від 03.08.2015 № 493/688, а отже погодилося зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ відповідно до договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016р.

Як вбачається зі змісту Порядку від 11.01.2005 № 20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 № 20.

З врахуванням наведеного, правомірним є висновок суду першої інстанції, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови (аналогічна правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 31.05.2019 у справі №924/296/18).

Наведеним спростовується посилання скаржника на умови договору, у п. 6.1 якого зазначено, зокрема, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що з огляду на встановлені обставини справи, вимоги ПАТ Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України в частині проведених донарахувань на грошові зобов`язання у розмірі, який врегульовано спільними протокольними рішеннями у даній справі, заявлені безпідставно, тому задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжних доручень та банківських виписок, а також з розрахунку позивача та контррозрахунку відповідача, власними коштами відповідачем здійснено оплату за спожитий газ на загальну суму 390 000,00грн..

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно встановлено, що підставними є вимоги ПАТ Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України в частині проведених нарахувань на грошові зобов`язання сплачені із простроченням власними коштами, які не ввійшли в предмет врегулювання СПР у даній справі та із врахуванням визначених умовами договору №5151/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 строків оплати, визначених позивачем періодів нарахувань, наведених у розрахунках, підлягають задоволенню вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення 3% річних в розмірі 755,33грн., інфляційних витрат в розмірі 2 830,60грн. та пені в розмірі 5287,44грн.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати проведених позивачем за первісним позовом нарахувань пені, інфляційних втрат, 3% річних та доказів в спростування наведених обставин суду не надано.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог, судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ДКП Стебниктеплокомуненерго у зв`язку із надходженням до початку розгляду справи по суті, заяви за вх.№26051/19 від 24.06.2019 про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.

Щодо відмови у зменшенні судом першої інстанції розміру пені на 80 %, колегія суддів зазначає наступне:

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ДКП Стебниктеплокомуненерго подано клопотання за вх.№20782/19 від 21.05.2019 про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80%. В поданому клопотанні відповідач за первісним позовом зазначає, що ДКП Стебниктеплокомуненерго працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджет та інші, які встановлюються рішенням Виконавчого комітету Стебницької міської ради, та затверджуються з нульовою рентабельністю і корегуються лише на складову здорожчання природного газу. Також відповідач за первісним позовом вказує на відсутність своєї вини у несвоєчасному виконані зобов`язань у зв`язку із невчасними розрахунками бюджетних організацій, та складний фінансовий стан підприємства.

На підтвердження обставин зазначених в клопотанні за вх.№20782/19 від 21.05.2019 відповідачем долучено копії рішення Виконавчого комітету Стебницької міської ради №74 від 20.10.2016, оборотно-сальдові відомості станом на 01.12.2018, довідки щодо кредиторської заборгованості станом на 01.10.2016 та станом на 01.05.2019, довідки щодо дебіторської заборгованості станом на 01.10.2016 та станом на 01.05.2019.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно враховано, що сума пені за несвоєчасну оплату поставленого газу на умовах договору №5151/1617-ТЕ-21 в розмірі 5 287,44грн. не є надмірно великою, виходячи із часу та розміру прострочення належних до сплати сум кредиторові. Також те, що відповідачем за первісним позовом подано оборотно-сальдові відомості по рахунку станом на 01.12.2018, що позбавляє можливості встановити майновий стан відповідача за первісним позовом станом на день прийняття рішення судом 23.07.2019. Враховуючи наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на недоведеність винятковості обставин та підстав для зменшення за встановлених обставин справи нарахувань, заява за вх.№20782/19 від 21.05.2019 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та його висновки,.

Враховуючи наведені обставини, норми чинного законодавства, наявні в матеріалах справи докази, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково в частині стягнення 5 287,44грн пені, 2 830,60грн інфляційних втрат, 755,33грн 3% річних та 133,10грн як таких, що є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та відмовивши у задоволенні решти позовних вимог у зв`язку необґрунтованістю та безпідставністю заявлення.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 22.11.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 у справі № 914/836/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/4 -1068 від 19.08.2019 без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржника.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 06 листопада 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.

суддя Якімець Г.Г.