ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа№ 910/230/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін:

від позивача - Гришакова Н.Є. - дов. № 99-99-10-03-33/19 від 26.03.2019,

від відповідача - Данилов К.О. - дов. б/н від 08.07.2019,

від третьої особи - Гуцева Л.О. - дов. № 13030-08/10 від 25.02.2019,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.05.2019

у справі № 910/230/19 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Державної фіскальної служби України

до Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство фінансів України

про визнання недійсним та скасування рішення

Антимонопольного комітету України

від 01.11.2018 р. № 602-р

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державна фіскальна служба України (далі - позивач, ДФС) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, АМК, комітет) про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 01.11.2018 № 602-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

В обґрунтування позовних вимог ДФС посилається, зокрема на те, що чинним законодавством врегульовано питання взаємодії ДФС з суб`єктами господарювання у сфері розміщення та функціонування на їх територіях митних постів. Вимоги АМК можливо врахувати при внесенні змін до чинного законодавства. Вимога АМК про розроблення проекту нормативно-правового акту та внесення його на розгляд Міністерству фінансів України, не узгоджується із нормами законодавства, що регулює питання захисту економічної конкуренції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі № 910/230/19 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 01.11.2018 № 602-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

Скасовано рішення Антимонопольного комітету України від 01.11.2018 № 602-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Державної фіскальної служби України 3 524,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що чинним законодавством з питань державної митної справи не надано повноважень Кабінету Міністрів України, центральним органам виконавчої влади на затвердження порядку визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщуються зони митного контролю, порядку формування і стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням, та надаються, у тому числі суб`єктами господарювання, на територіях зон митного контролю. Вимога Антимонопольного комітету України про розроблення проекту нормативно-правового акту та внесення його на розгляд Міністерству фінансів України не узгоджується із нормами законодавства, що регулює питання захисту економічної конкуренції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі № 910/230/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АМК має право приймати рішення про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції. ДФС має повноваження щодо розробки проектів нормативно-правових актів з питань, що належать до компетенції ДФС, внесення їх на розгляд Міністерства фінансів України, завданням якого є в тому числі нормативно-правове регулювання у митній сфері. Судом у оскаржуваному рішенні не надано оцінки доводам відповідача, що є підставою для його скасування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.08.2019.

02.08.2019 через Відділ автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Державної фіскальної служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Пономаренко Є.Ю. та Дідиченко М.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/230/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Майданевича А.Г., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 справу № 910/230/19 прийнято до провадження у вказаному вище складі колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 відкладено розгляд справи на 10.09.2019.

У судовому засіданні 10.09.2019 було оголошено перерву в судовому засіданні до 01.10.2019.

Враховуючи перебування головуючого судді Ткаченка Б.О. з 30.09.2019 на лікарняному, розгляд справи 01.10.2019 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019, після виходу судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, розгляд справи № 910/230/19 було призначено на 17.10.2019.

Позиції учасників справи

Представник Антимонопольного комітету України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі № 910/230/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Державної фіскальної служби України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник Міністерства фінансів України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.11.2018 Антимонопольним комітетом України прийнято рішенням № 602-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» (далі - Рішення АМК № 602-р), яким визнано, що бездіяльність ДФС, яка полягає у нерозробленні прозорого порядку територій розміщення органів доходів і зборів та у відсутності порядку і контролю за встановленням і стягненням плати за послуги, що надаються на території зон митного контролю (митних постів), може призводити до недопущення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку послуг, пов`язаних із митним оформленням, а також може призводити до понесення споживачами митних послуг додаткових необґрунтованих витрат, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу влади.

Зобов`язано ДФС припинити зазначене порушення, шляхом розроблення проекту нормативно-правового акта та внесення його на розгляд Міністерства фінансів України, в якому визначити:

1) чіткий, прозорий на недискримінаційних умовах та конкурентних засадах порядок визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщено зони митного контролю (митні пости);

2) порядок діяльності таких суб`єктів господарювання, зокрема, в частині їх взаємодії з органами доходів і зборів, та перелік і правову природу послуг, які можуть надавати такі суб`єкти господарювання;

3) порядок формування та стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням, та без яких неможливе здійснення митних формальностей, які надаються у тому числі суб`єктами господарювання на територіях зон митного контролю (відділах митного оформлення), що має забезпечити економічно обґрунтовану вартість послуг та належний контроль ціноутворення.

Рішення АМК № 602-р у справі № 130-26.13/108-17 мотивоване тим, що ДФС порушило п. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що стало підставою для прийняття рішення встановленого ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Обґрунтування рішення зводиться до антиконкурентних дій, які виразилися у бездіяльності ДФС, а саме у нерозробленні прозорого порядку територій розміщення органів доходів і зборів та у відсутності порядку і контролю за встановленням і стягненням плати за послуги, що надаються на території зон митного контролю (митних постів).

З метою припинення вказаних порушень, АМК звертався до ДФС з рекомендаціями № 22-рк від 15.11.2016, які є обов`язковими для розгляду.

За результатами розгляду рекомендацій ДФС повідомила комітет, що надання (платних або безоплатних) послуг, не пов`язаних з митним оформленням вантажів на територіях зон митного контролю, є питанням, яке належить до господарських відносин між власником території, на якій знаходиться зона митного контролю, та суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, і відповідно не належить до компетенції митного органу, оскільки законодавчо не передбачена можливість митного органу впливати на фінансову політику суб`єктів господарювання, на територіях яких розташовуються зони митного контролю.

Листом № 130-29/08-1871 від 21.02.2017 комітет звернувся до ДФС для з`ясування стану розгляду рекомендацій, звернувши увагу на те, що вони спрямовані не на втручання митних органів у діяльність суб`єктів господарювання з надання послуг, пов`язаних із митними формальностями, а виключно на розроблення та затвердження нормативно-правового акта, який визначатиме конкурентний порядок визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщуються зони митного контролю (митні пости); порядок діяльності таких суб`єктів господарювання, зокрема в частині їх взаємодії з органами доходів і зборів, та перелік і правову природу послуг, які можуть надавати такі суб`єкти господарювання, порядок формування і стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням без яких неможливе здійснення митних формальностей.

Листом № 130-29/08-1912 від 22.02.2017 комітет звернувся до Кабінету міністрів України з пропозицією доручити зацікавленим органам (ДФС та Міністерству фінансів України) вжити вичерпних заходів, спрямованих на вирішення проблемних питань у сфері послуг, що надаються на території зон митного контролю (митних постів).

Першим віце-примєр-міністром України було надано доручення № 7178/1/1-17 від 27.02.2017 Міністерству фінансів та ДФС ужити заходів щодо вирішення порушених питань, та у разі потреби внести у встановленому законом порядку проекти відповідних нормативно-правових актів.

Листом № 7294/5/99-99-18-14-02-16 від 03.05.2017 ДФС направила для розгляду проект постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку та орієнтовної вартості послуг, що надаються суб`єктами господарювання в місця доставки транспортних засобів», яким фактично визначено низку послуг, що надаються суб`єктами господарювання в місцях доставки транспортних засобів, та їх вартість.

Листом № 130-29/08-5784 від 26.05.2017 комітет повідомив ДФС, що за доводами АМК, поданий для розгляду проект постанови не вирішує проблемних питань, порушених у рекомендаціях комітету № 22-рк від 15.11.2016, у зв`язку з тим, що не врегульовує порядок визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких буде розміщуватись зона митного контролю; не визначає орієнтовного переліку та правової природи послуг, які може/буде надавати суб`єкт господарювання на території тієї чи іншої зони митного контролю (залежно від розподілу компетенції), та не визначає порядку формування (погодження) плати за послуги.

Листом № 10302/5-99-99-18-04-02-16 від 19.06.2017 ДФС повідомила, що «зони митного контролю створюються митним органом на територіях підприємств за погодженням з адміністрацією цих підприємств. Таким чином, вже існує прозорий порядок створення та функціонування зон митного контролю, місць доставки товарів транспортними засобами на територіях суб`єктів господарювання. Впорядкування питання визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщуються зони митного контролю, врегульовано нормативно-правовими актами з питань державної митної справи. При цьому, питання діяльності таких суб`єктів господарювання, а також формування і стягнення ними плати за послуги, які вони надають, не належать до компетенції ДФС України, оскільки законодавчо не передбачена можливість органам доходів і зборів впливати на їх фінансову політику та господарську діяльність».

АМК не погодилося із тим, що вже існує прозорий порядок створення та функціонування зон митного контролю, в силу того, що наказ Міністерства фінансів України від 22.05.2012 № 583 не містить процедури та підходів до визначення органами доходів і зборів місця та суб`єкта господарювання, на території якого буде створено зону митного контролю. А неузгодження між суб`єктами господарювання та органами доходів і зборів переліку послуг та їх вартості (в тому числі в Угодах про співробітництво) призводить до вчинення суб`єктами господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Під час розгляду справи № 130-26.13/108-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції АМК було встановлено, зокрема, що підхід до визначення вартості послуг на всіх зонах митного контролю відрізняється. Окремого порядку обрання територій для розміщення на них митних постів чинними нормативно-правовими актами не передбачено. Співробітництво між митницями ДФС та суб`єктами господарювання оформлюються договорами про безоплатне тимчасове користування, угодами про співробітництво, договорам про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг. Суб`єкти господарювання самостійно встановлюють перелік та вартість послуг, відсутній єдиний підхід до формування цін та переліку послуг.

Відсутність єдиного порядку визначення/обрання митницями суб`єктів господарювання, на території яких буде розміщено митні пости (зони митного контролю), не дає можливості всім суб`єктам, які бажають здійснювати таку діяльність, брати участь у такому відборі. Чіткі, прозорі та недискримінаційні умови забезпечать можливість конкурувати суб`єктам господарювання за право надати більший перелік, якісніші та дешевші послуги на територіях підрозділів митного оформлення.

АМК вказує, що бездіяльність ДФС, яка полягає у нерозробленні прозорого порядку територій розміщення органів доходів і зборів та у відсутності порядку і контролю за встановленням і стягненням плати за послуги, що надаються на території зон митного контролю (митних постів), може призводити до недопущення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку послуг, пов`язаних із митним оформленням, а також може призводити до понесення споживачами митних послуг додаткових необґрунтованих витрат.

Наведені обставини свідчать про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій органу влади (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

У зв`язку з невиконанням наданих рекомендацій, АМК прийняло рішення в поряду ст. 46 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яким, окрім визнання бездіяльності, зобов`язало ДФС припинити зазначене порушення, шляхом розроблення проекту нормативно-правового акта та внесення його на розгляд Міністерства фінансів України, в якому визначити:

1) чіткий, прозорий на недискримінаційних умовах та конкурентних засадах порядок визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщено зони митного контролю (митні пости);

2) порядок діяльності таких суб`єктів господарювання, зокрема, в частині їх взаємодії з органами доходів і зборів, та перелік і правову природу послуг, які можуть надавати такі суб`єкти господарювання;

3) порядок формування та стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням, та без яких неможливе здійснення митних формальностей, які надаються у тому числі суб`єктами господарювання на територіях зон митного контролю (відділах митного оформлення), що має забезпечити економічно обґрунтовану вартість послуг та належний контроль ціноутворення.

Крім того, АМК звертає увагу, що за період з 2010 по 2018 роки територіальними відділеннями АМК було прийнято 38 рішень, якими визнано вчиненими порушення на ринку надання послуг у зонах митного контролю та в період з 2010 по 2017 рік надано 19 рекомендацій суб`єктам господарювання з питань які відносяться до предмету спірного рішення.

Заперечуючи проти висновків рішення АМК № 602-р, ДФС зазначило про те, що ним за результатами розгляду рекомендацій АМК та дорученням Кабінету Міністрів України, листом № 7294/5/99-99-18-14-02-16 від 03.05.2017 направлено проект постанови «Про затвердження переліку та орієнтовної вартості послуг, що надаються суб`єктами господарювання в місця доставки транспортних засобів», яким фактично визначено низку послуг, що надаються суб`єктами господарювання в місцях доставки транспортних засобів, та їх вартість.

При цьому, Порядком створення зон митного контролю, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 583 від 22.05.2012 (далі - Порядок № 583), встановлений прозорий порядок створення та функціонування зон митного контролю, місць доставки товарів транспортними засобами на територіях суб`єктів господарювання, шляхом погодження таких зон з адміністрацією цих суб`єктів господарювання.

Порядком справляння плати за виконання митних формальностей органам доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза часом, установленим для них, затвердженим наказом Мінфіну України від 16.12.2013 № 804, пізніше затверджений наказом Мінфіну України від 23.10.2017 № 862, врегульовано питання прийняття органами доходів і зборів рішень на підставі письмового звернення декларанта або уповноваженої ним особи (далі - особа) про виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них, а також нарахування та внесення плати за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них (далі - плата).

Розділом ІІ встановлено, що нарахування плати здійснюється за розмірами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 року № 93 «Про справляння плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів» (із змінами) (далі - Постанова № 93).

Питання встановлення ДФС вартості інших послуг, які надаються суб`єктами господарювання не віднесено до його компетенції, оскільки це господарські відносини між власником території, на якій знаходиться зона митного контролю та суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності.

Крім того, ДФС зазначає, що жодним нормативно-правовим актом з питань державної митної справи не надано повноважень Кабінету Міністрів України, центральним органам державної влади на затвердження порядку визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщено зони митного контролю, порядку формування і стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням та надаються, у тому числі суб`єктами господарювання, на територіях зон митного контролю. При цьому, Митним кодексом України врегульовано питання взаємодії ДФС з суб`єктами господарювання у сфері розміщення та функціонування на їх територіях митних постів.

ДФС посилається також на те, що ані ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ані іншими нормами не передбачено повноваження АМК щодо зобов`язання ДФС розробити нормативно-правовий акт, який має регулювати відповідне коло питань, що зазначене у рішенні АМК № 602-р.

Враховуючи наведене, ДФС звернулося з даним позовом до суду та просить визнати недійсним та скасувати рішення АМК № 602-р.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Положеннями ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали справи дійшов висновку, що ані кодексом, ані іншими нормативно-правовими актами з питань державної митної справи не надано повноважень Кабінету Міністрів України, центральним органам виконавчої влади на затвердження порядку визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщуються зони митного контролю, порядку формування і стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням, та надаються, у тому числі суб`єктами господарювання, на територіях зон митного контролю.

Крім того, судом зроблено висновок, що вимога Антимонопольного комітету України про розроблення проекту нормативно-правового акту та внесення його на розгляд Міністерству фінансів України, не узгоджується із нормами законодавства, що регулює питання захисту економічної конкуренції.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині того, що нормами законодавства не передбачено такого повноваження ДФС, як розробка відповідного проекту порядку.

Статтею 1 Митного кодексу України встановлено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення про ДФС) ДФС відповідно до покладених на неї завдань: розробляє проекти законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну з питань, що належать до сфери діяльності ДФС.

При цьому, відповідно до пп. 2 п. 11 Положення про ДФС Голова ДФС вносить на розгляд Міністра фінансів України проекти нормативно-правових актів Мінфіну з питань, що належать до компетенції ДФС.

У свою чергу, відповідно до пп. 64 п. 4 Положення про Міністерство фінансів України затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 446 Мінфін України відповідно до покладених на нього завдань здійснює нормативно-правове регулювання у фінансовій, бюджетній, податковій, митній сферах, крім адміністрування податків, зборів, митних платежів, у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку, у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Як вбачається з ч. 2 ст. 330 Митного кодексу України, межі зон митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон України визначаються органами доходів і зборів за погодженням з відповідними органами охорони державного кордону та адміністраціями морських (річкових) портів, аеропортів, залізничних станцій. В інших місцях на митній території України органи доходів і зборів у зонах своєї діяльності самостійно визначають межі зон митного контролю.

При цьому, у відповідності до ст. 330 Митного кодексу України затверджено Порядок № 583 (Порядок створення зон митного контролю, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 583 від 22.05.2012).

Проте, вказаний порядок не вирішує питання прозорості та регламентації дій ДФС при визначенні зон митного контролю.

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що запровадження прозорого порядку визначення/обрання митними органами територій розміщення митних постів можливий не тільки шляхом внесення змін до Митного кодексу України, а також шляхом розроблення позивачем такого порядку та внесення його на розгляд Міністерству фінансів.

Відповідні повноваження передбачені як Положенням про ДФС так і Положенням про Міністерство фінансів України, що не було враховано під час розгляду справи у суді першої інстанції.

При цьому, такий порядок стане складовою частиною законодавства України з питань державної митної справи, що узгоджується із ст. 1 Митного кодексу України.

Доводи щодо відсутності порушення, наведені ДФС, спростовуються висновками зазначеними у рішенні АМК № 602-р.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки викладені у рішенні АМК № 602-р, що стосуються п. 1 резолютивної частини рішення АМК № 602-р, яким визнано, що бездіяльність ДФС, яка полягає у нерозробленні прозорого порядку територій розміщення органів доходів і зборів та у відсутності порядку і контролю за встановленням і стягненням плати за послуги, що надаються на території зон митного контролю (митних постів), може призводити до недопущення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку послуг, пов`язаних із митним оформленням, а також може призводити до понесення споживачами митних послуг додаткових необґрунтованих витрат є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу влади.

Стосовно правомірності вимоги п. 2 резолютивної частини рішення АМК № 602-р, слід відмітити наступне.

Вказаним пунктом зобов`язано ДФС припинити зазначене порушення, шляхом розроблення проекту нормативно-правового акта та внесення його на розгляд Міністерства фінансів України, в якому визначити:

1) чіткий, прозорий на недискримінаційних умовах та конкурентних засадах порядок визначення/обрання суб`єктів господарювання, на території яких розміщено зони митного контролю (митні пости);

2) порядок діяльності таких суб`єктів господарювання, зокрема, в частині їх взаємодії з органами доходів і зборів, та перелік і правову природу послуг, які можуть надавати такі суб`єкти господарювання;

3) порядок формування та стягнення плати за послуги, що пов`язані з митним оформленням, та без яких неможливе здійснення митних формальностей, які надаються у тому числі суб`єктами господарювання на територіях зон митного контролю (відділах митного оформлення), що має забезпечити економічно обґрунтовану вартість послуг та належний контроль ціноутворення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольною комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Як зазначалося вище, положеннями ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету приймають рішення, зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Проте, за своєю суттю вимоги п. 2 резолютивної частини рішення АМК № 602-р зводяться не до припинення порушення, а до зобов`язання ДФС вчинити дії, які полягають у розробленні проекту нормативно-правового акту з визначеним колом питань, які обов`язково такий порядок має регулювати та внесення його на розгляд Міністерству фінансів України.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», до повноважень АМК не віднесено зобов`язання ДФС розробити відповідний нормативно-правовий акт. Крім того, така можливість не передбачена й іншими нормами законодавства.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що положеннями Закону України «Про захист економічної конкуренції» не передбачено повноважень АМК щодо зобов`язання ДФС розробити відповідний нормативно-правовий акт.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій органу влади, який викладено в п. 1 резолютивної частини рішення АМК № 602-р, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування п. 1 резолютивної частини рішення АМК № 602-р. Щодо вимог про зобов`язання ДФС вчинити дії, які полягають у розробленні проекту нормативно-правового акту та викладені у п. 2 резолютивної частини рішення АМК № 602-р, то в цій частині судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо визнання його недійсним та скасування.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обставини, викладені Антимонопольним комітетом України в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі № 910/230/19 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Антимонопольного комітету України підлягає частковому задоволенню. Оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню, з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування п. 1 резолютивної частини рішення АМК № 602-р.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі № 910/230/19 скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

4. Позов задовольнити частково.

5. Визнати недійсним та скасувати п. 2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 01.11.2018 № 602-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

6. У визнанні недійсним та скасуванні іншої частини рішення Антимонопольного комітету України від 01.11.2018 № 602-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» - відмовити.

7. Матеріали справи № 910/230/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич

Повний текст рішення складено 04.11.2019, у зв`язку з перебуванням судді

Ткаченка Б.О. на лікарняному.