ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Черкаси справа № 925/945/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарях судового засідання Нестеренко А.М., Хелис Н.М., за участі представників сторін: позивача адвоката Бодашко О.О., відповідача Слинька М.Г. за довіреністю, третьої особи Гордієнка О.А. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Майдану-8» до Черкаської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамента економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Черкаської міської ради і запису про державну реєстрацію права,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 року позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Майдану-8» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Черкаської міської ради (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2-1584 від 15.09.2015 року «Про внесення доповнень до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» в частині визначення об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Черкаси, а саме: п. 138 «нежитлові приміщення по вул. Гайдара, 8»;

скасувати запис про право власності територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради в частині об`єкта нерухомого майна, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення за №2а-1, 2а-2, 2а-3 (літ А-9), загальною площею 15,6 кв.м. у житловому будинку по вул. Героїв Майдану, 8;

відшкодувати понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що зазначені в оспорюваному рішенні відповідача нежитлові приміщення по вул. Гайдара, 8 у м. Черкаси (п. 138 рішення) є допоміжними приміщеннями, відповідно відносяться до спільного майна співвласників квартир і нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: м. Черкаси, вул. Героїв Майдану, 8, а не до об`єктів права комунальної власності, тому зазначене рішення відповідача в цій частині є незаконним, підлягає скасуванню, як і право власності відповідача на це майно.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/945/18 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення співвідповідачем у справі Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради.

14.11.2019 року позивач в особі представника подав клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи у справі, яке було задоволено ухвалою господарського суду від 05.12.2018 року, на період проведення експертизи провадження у справі зупинялось, поновлено після усунення обставин, які зумовили зупинення провадження.

Ухвалою суду від 13.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

19.07.2019 року відповідач в особі представника подав клопотання по виклик експерта для роз`яснення свого висновку, яке було задоволено ухвалою суду від 22.07.2019 року, також цією ухвалою викликано у судове засідання Голову правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Майдану-8» (позивача).

07.08.2019 року відповідачем подані пояснення (а.с. 203-204), в яких він на виконання ухвали суду від 22.07.2018 року повідомив, що оспорюване рішення є правомірним згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки зазначене приміщення у будинку не відноситься до допоміжних, а є нежитловим приміщенням, яке не відноситься до житлового фонду. У додаткових поясненнях по суті спору (а.с. 215-218) відповідач вказав, що зазначені у позові нежитлові приміщення не використовувалися для забезпечення експлуатації будинку чи побутового обслуговування його мешканців, а використовувалися як диспетчерська для чергового КП «ВЖ РЕУ», а пізніше, після передачі їх в оренду позивачу, як робоче місце голови правління ОСББ, отже ці приміщення не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. 13.09.2019 року відповідач подав доповнення до додаткових пояснень, у яких вказав, що так як на зазначені приміщення складено технічний паспорт, вони є нежитловими приміщеннями, виходячи з вимог п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127. З висновку судового експерта вбачається, що ці приміщення позначені на технічному плані арабськими, а не римськими цифрами, а згідно з п. 25 розділу 4 Інструкції допоміжні (спільного користування) приміщення будинку (сходові клітки, ліфтові, бойлерні тощо) та неопалювані приміщення позначаються римськими цифрами.

У судовому засіданні представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представники відповідача і третьої особи позов не визнали і просили суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, вказаних відповідачем у відзиві на позов і у письмових поясненнях до нього.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

03.08.2016 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було зареєстровано юридичну особу позивача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Майдану-8».

Листом від 03.11.2017 року № 4475-01-15 Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради повідомив позивача, що договір оренди від 01.12.2016 року № 2004 об`єкта нерухомості, що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Героїв Майдану, 8 загальною площею 15,60 кв.м. закінчується 30.11.2017 року, просив повідомити про свої наміри подальшого використання вказаного нежитлового приміщення (а.с. 14).

Позивач звернувся до міського голови міста Черкаси з листом від 05.12.2017 року (а.с. 15) у якому вказав, що 01.12.2016 року між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Майдану-8» та Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради було укладено договір оренди об`єкта нерухомості № 2004 від 01.12.2016 року, відповідно до п. 1.1. якого предметом договору є нежитлове приміщення, що належить до міської комунальної власності на підставі рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 року № 3-531. У зв`язку з відсутністю примірника цього рішення, просив підтвердити інформацію щодо передачі будинку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (або окремих його приміщень) до міської комунальної власності та в оперативне управління до будь-якого уповноваженого органу Черкаської міської ради відповідними документами.

Листом від 10.01.2018 року № 22327-00-15 (а.с. 16) виконавчий комітет Черкаської міської ради надав відповідь на лист від 05.12.2017 року, у якому повідомив позивача, що відповідно до рішень Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління, від 15.09.2015 року № 2-1584 Про внесення доповнень до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 51427243 власником нежитлового приміщення за № 2а-1, 2а-2, 2а-3 (літ А-9) загальною площею 15,6 кв.м. у житловому будинку по вул. Героїв Майдану, 8 є територіальна громада міста Черкаси в особі Черкаської міської ради.

Рішенням третьої сесії Черкаської міської ради від 26.06.2003 року № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» (а.с. 26) затверджено перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління, в новій редакції згідно з додатками 1, 2.

Рішенням другої сесії Черкаської міської ради від 15.09.2015 року № 2-1584 «Про внесення доповнень до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» з метою упорядкування обліку майна територіальної громади міста Черкаси та більш ефективного його використання, керуючись пунктом 31 ст. 26, пунктом 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішено, зокрема, внести доповнення до переліку об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління (додаток № 1 рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531), у розділі 16 «Нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення» включити об`єкти: п. 138 «нежитлові приміщення по вул. Гайдара, 8» (оспорюване рішення в цій частині, а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2016 року індексний номер: 51426815 (а.с. 29) власником нежитлових приміщень, а саме приміщень першого поверху № 2а-1, 2а-2, 2а-3, номер, літера: А-9, загальною площею 15,6 кв.м. за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гайдара, будинок 8 є Черкаська міська рада.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що державна реєстрація права власності Черкаської міської ради на нежитлові приміщення, а саме приміщення першого поверху № 2а-1, 2а-2, 2а-3, номер, літера: А-9, загальною площею 15,6 кв.м. за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гайдара, будинок 8 здійснена 30.12.2015 року, номер запису про право власності: 12892379.

Із Акта про обстеження внутрішньо-будинкових мереж нежитлового приміщення № 2а-1, 2а-2, 2а-3 (літ А-9), загальною площею 15,6 кв.м. у житловому будинку по вул. Героїв Майдану, 8 від 07.11.2017 року (а.с. 19) вбачається, що комісією у складі: голови правління ОСББ «Героїв Майдану-8», співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на день проведення обстеження встановлено наступні внутрішньо-будинкові мережі в нежитловому приміщенні (№ 2а-1, 2а-2, 2а-3 (літ А-9) загальною площею 15,6 кв.м., а саме: приміщення № 2а-1 (площа 4,9 кв.м.) містить наступні внутрішньо-будинкові мережі: комунікації електроосвітлення, електролічильник відсутній (споживання електроенергії здійснюється за рахунок загального користування електропостачання), приміщення № 2а-2 (площа 2,8 кв.м.) містить наступні внутрішньо-будинкові мережі: комунікації водопроводу холодної та гарячої води, каналізації, електроосвітлення, вентиляція, рушникосушка), приміщення № 2а-3 (площа 7,9 кв.м.) містить наступні внутрішньо-будинкові мережі: комунікації центрального опалення, електроосвітлення.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 05.12.2018 року у даній справі, судовим експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Рубелем А.В. складено висновок від 17.05.2019 року № 129/1043/19-23 (а.с. 125-128), із якого вбачається, що:

1. Визначити відповідність нежитлового приміщення за № 2а-1, 2а-2, 2а-3 (літ. А-9) загальною площею 15,6 кв.м., що розташоване у житловому будинку АДРЕСА_2 , статусу приміщення згідно Сніп, технічним характеристикам, відображеним у технічному паспорті, виданому Черкаській міській раді, не вбачається за можливе, оскільки в наданій на дослідження інвентаризаційній справі на домоволодіння АДРЕСА_2 відсутня інформація про статус та призначення даних приміщень;

2. Нежитлові приміщення, пред`явлені на дослідження та зазначені в технічному паспорті як 1, 2, 3 (дивись додаток 1), що розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 15,6 кв.м., є допоміжними до цього будинку, оскільки в зазначених приміщеннях проходять інженерні комунікації, а саме: теплопостачання, водопостачання та водовідведення, які мають функцію побутового обслуговування мешканців першого під`їзду зазначеного будинку (обслуговують більше ніж одне житлове приміщення);

3. В нежитлових приміщеннях, пред`явлених на дослідження та зазначених згідно ухвали, як № 2а-1, 2а-2, 2а-3 (літ. А-9) загальною площею 15,6 кв.м., що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_2 , розташовані та проходять інженерні комунікації, які обслуговують більше ніж одне житлове приміщення, а саме: системи теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

До висновку експерта додана ілюстрована таблиця (а.с. 129-130).

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача про захист його права спільної власності на нерухоме майно, у визначений ним спосіб.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 2, 4, 10 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів місцевого самоврядування, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення. Майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, передбачених законом, внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом, з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.ст. 321 ч. 1, 386 ч. 2, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України встановлена презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Главою 26 книги третьої ЦК України унормовано право спільної власності. Зокрема:

майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355);

спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ст.. 368 ч.ч. 1, 2);

співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 369 ч. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України).

Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України, законах України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про житлово-комунальні послуги».

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Цим законом у редакції, що діяла з 01.07.2015 року, встановлено, що:

термін багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (п. 1 ч. 1 ст. 1);

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (п. 2 ч. 1 ст. 1);

нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (п. 3 ч. 1 ст. 1);

співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (п. 5 ч. 1 ст. 1);

спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (п. 6 ч. 1 ст. 1);

спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (ч.ч. 1, 2 ст. 5);

співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (п. 1 ч. 1 ст. 6).

Відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлкомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 927/11207, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 р. у справі №1-2/2004 визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 р. № 14-рп/2011 додатково роз`яснено: « 1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-ХІ1 зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою».

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що:

виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (п. 31 ч. 1 ст. 26);

рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1 ст. 59);

територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч. 1, 2, 5 ст. 60).

Нормами статей 19, 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що спірні нежитлові приміщення № 2а-1, № 2а-2, № 2а-3 (літера А-9), за адресою: Черкаська АДРЕСА_2 , загальною площею 15,6 кв.м. є допоміжними приміщеннями цього житлового будинку, спільним майном багатоквартирного будинку і спільною сумісною власністю співвласників, права і законні інтереси яких щодо сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (у тому числі і спірного) представляє створене ними об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв АДРЕСА_1 -8», тобто позивач.

Оспорене позивачем рішення відповідача другої сесії Черкаської міської ради № 2-1584 від 15.09.2015 року «Про внесення доповнень до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» в частині визначення об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Черкаси, а саме: п. 138 «нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 8», яким віднесено до переліку об`єктів права міської комунальної власності спірне нерухоме майно, суперечить наведеним нормам законодавства, порушує майнові права позивача, відтак є незаконним.

Відповідно до роз`яснень президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. N 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» із наступними змінами і доповненнями:

п. 1. - Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані. Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами (далі - акти) залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган;

п. 2 - підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

У постанові від 14.07.2019 у справі № 910/6642/18 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виклав наступний правовий висновок про застосування норм права. Виходячи із змісту ст. 16ЦК України і завдання господарського судочинства, викладеного в ст. 2 ГПК України, при вирішенні господарського спору суд з`ясовує: 1) чи є у позивача право або законний інтерес, якщо так, то: 2) чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем, якщо так, то: 3) чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективним з застосуванням способу, визначеного у відповідності до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Таким чином, враховуючи попередній висновок про невідповідність оспореного рішення відповідача законові і наявність порушення ним права позивача, як представника власника спірного майна, позов в частині вимог про визнання незаконним і скасовується цього рішення підлягає задоволенню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру прав відомостей про наявність права власності іншої особи. Тому спір про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону N 1952-IV) стосується права цивільного. Зважаючи на суб`єктний склад сторін спору, характер правовідносин у цій справі, розгляд цієї справи підлягає проведенню в порядку господарського судочинства, а вимога про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності є ефективним способом захисту порушеного права.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2018 у справі № 914/870/17|12-162гс18.

Відтак, позов і в частині вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем теж підлягає задоволенню.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю. Доводи відповідача і третьої особи, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 3524 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним і скасувати рішення другої сесії Черкаської міської ради від 15.09.2015 року № 2-1584 «Про внесення доповнень до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, якими вони передаються в оперативне управління» в частині включення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Черкаси нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 . Гайдара, 8, а саме: п. 138 «нежитлові приміщення по АДРЕСА_3 . Гайдара, 8» пункту 1.

Скасувати запис 12892379 від 30.12.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності Черкаської міської ради на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху за № 2а-1, 2а-2, 2а-3 загальною площею 15,6 кв.м., літ. А-9 у житловому будинку по АДРЕСА_2 .

Стягнути з Черкаської міської ради, , місцезнаходження: 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Майдану-8», , місцезнаходження: 18024, м. Черкаси, вул. Героїв Майдану, 8 судові витрати у розмірі 3524 грн.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.11.2019 року.

Суддя В.М. Грачов