ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Черкаси справа № 925/31/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Кириченко М.О. - адвокат, за ордером;

від відповідача: Лещенко Н.А. - за довіреністю;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" (м. Черкаси) до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (м. Черкаси), третя особа: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради (м. Черкаси) про стягнення 89 781 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 89 781,00 грн., з яких 46 000,00 грн. як частина від загальної суми несплаченого авансу, 3 640,93 грн. як 3% річних та 40 140,87 грн. інфляційних втрат на підставі рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 на виконання додаткових робіт, визначених договором підряду № 468 від 15.09.2011 р., укладеного між сторонами.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 02.04.2018 ( а.с. 211-220 том 1) у справі № 925/31/17 (суддя Грачов В.М.) в позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 (а.с. 147-159 том 2) рішення господарського суду Черкаської області від 02.04.2018 у справі № 925/31/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.08.2019 (а.с. 231-243 том 2) рішення господарського суду Черкаської області від 02.04.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2018 скасовано в частині вирішення позову Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про стягнення 3 640,93 грн. як 3 % річних, 40 140,87 грн. інфляційних втрат та розподілу судового збору і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи представник позивача свої вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити і стягнути з відповідача 3 640,93 грн. як 3% річних та 40 140,87 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача просить суд у позові відмовити і вважає, що у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 зроблено достатньо переконливі висновки, що позивач не має права на стягнення авансу після того, як він отримав повну суму коштів за фактично виконані роботи по договору. Прострочення сплати авансу дійсно мало місце, однак слід вираховувати цей період з урахуванням дат сплачених відповідачем коштів за підрядні роботи.

Представник третьої особи в засідання на новому розгляді справи жодного разу не з`явився.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається наступне:

30.04.2014 року третя особа - департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, як генеральний замовник, відповідач - департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, як замовник, та публічне акціонерне товариство "Черкаський асфальтобетонний завод", як підрядник і позивач, за результатом проведення процедури закупівлі в одного учасника уклали між собою Рамкову угоду № 178-468 (далі Договір), за умовами якої підрядник зобов`язався виконати додаткові роботи з "Будівництва зливної каналізації по вул. Козацькій" в м. Черкаси до робіт, визначених договором підряду від 15.09.2011 № 468 (об`єкт), за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведеними в додатках №№ 1-4 Угоди, які є невід`ємними її частинами, а також згідно з проектно-кошторисною документацією на виконання цих робіт (а.с. 10 том 1).

Сторони договору погодили усі істотні умови цього договору, доказів визнання його недійсним чи про наявність обставин нікчемності даного договору у справу не подано. Договір сторонами виконувався.

За умовами договору сторони погодили, що:

п.п. 3.1.-3.2. - ціна робіт за договором становить 6 167 289,00 грн. з урахуванням ПДВ, яка може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Платіжні зобов`язання замовника перед підрядником за угодою виникають при наявності у замовника відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань);

п.п. 4.1.-4.3. - протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її підписання сторонами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 № 1404 замовник-відповідач перераховує підряднику-позивачу аванс у розмірі 30 % від ціни Угоди, який підрядник зобов`язується використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів. По закінченню вищевказаного терміну, протягом 1 робочого дня невикористана сума авансу має бути повернута замовнику. Остаточний розрахунок за виконані роботи, здійснюється протягом 60 банківських днів з моменту і на підставі підписаних замовником і підрядником актів виконаних робіт за формами №КБ-2в, №КБ-3.

п. 5.1. - підрядник зобов`язаний розпочати роботи за Угодою протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання ним на свій розрахунковий рахунок авансу згідно п. 4.1 Угоди (за умови виконання замовником вимог п. 6.1.1.) Угоди і завершити виконання робіт з будівництва Об`єкту протягом 9 місяців з дати укладення Угоди з урахуванням графіку виконання робіт наведеного у додатку № 5 до Угоди.

Між сторонами немає спору з приводу того, що 30% авансу від ціни договору становить 1 850 186,70 грн., який повинен бути сплачений до 12.05.2014 року (за банківськими днями).

За доводами позивача, він розпочав виконання робіт за договором без отримання авансу і передав результати робіт замовнику-відповідачу за актами виконаних робіт № 1 від 15.09.214; № 2 від 03.10.2014 та № 3 від 15.09.2014.

Також обидві сторони визнають, що в якості оплати фактично виконаних робіт по об`єкту за цими актами відповідачем було сплачено позивачу в загальній сумі 3 732 419,30 грн. в період вересня-жовтня 2014 року.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правовою природою договір між сторонами є договором підряду.

За приписами статей 837, 853 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частинами 1, 3 ст. 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як вбачається із Акту звірки взаємних розрахунків, складеного і погодженого сторонами (а.с. 196-197 том 1), станом на 28.02.2018 року, заборгованість по Рамковій угоді № 178-468 від 30.04.2014 року між сторонами відсутня. При цьому в поясненні до акту вказано, що у відповідача обліковується дебіторська заборгованість на суму 815424,18 грн. (681630, 10 грн. пеня, 121743,48 штраф, 12050,60 витрати на виплату судового збору) відповідно до рішення господарського суду Черкаської області від 19.02.2016 року та мирової угоди від 03.04.2017 року у справі № 925/1934/15.

Відомості з вказаного Акту звірки розрахунків сторони в ході розгляду справи не заперечували і не спростовували.

За пропозицією суду відповідачем 23.10.2019 подано у справу всі засвідчені копії платіжних доручень за період вересня-жовтня 2014 року, які вказані в Акті звірки і за якими відповідачем на користь позивача було перераховано в загальній сумі 3 732 419,31 грн. на оплату робіт за актами виконаних робіт, які також перелічені в Акті звірки розрахунків.

У постанові Верховного Суду від 07.08.2019, суд касаційної інстанції, погоджуючись із висновками судів у даній справі про відмову позивачу в частині стягнення 46 000,00 грн. як частини від загальної суми несплаченого авансу, вказав, що аванс це грошова сума, яка перераховується згідно з договором наперед, в рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані в майбутньому, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення авансу, позивач помилково вимагав ще раз стягнути з відповідача грошові кошти, які вже були сплачені відповідачем при оплаті виконаних робіт на суму 3 732 419,31 грн. у вересні жовтні 2014 року. За наявності вже виконаних та оплачених робіт здійснити окремий платіж як попередню оплату / аванс безпосередньо за такі роботи не можливо.

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача аванс на придбання і постачання необхідних для виконання будівельних робіт матеріалів, конструкцій та виробів, проте, строк виконання робіт за рамковою угодою сплив як на момент подання позову 31.12.2016, так і судового розгляду (роботи за рамковою угодою мали бути виконані в строк до 01.02.2015).

При цьому, за умовами п. 4.1 рамкової угоди, відповідач мав обов`язок перерахувати позивачу аванс до 12.05.2014 (з врахуванням вихідних днів), який позивач зобов`язався використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 місяців з моменту отримання цих коштів, а після закінчення вищевказаного терміну, протягом 1 робочого дня повернути відповідачу невикористану суму авансу, тобто строк, протягом якого позивач мав використати 1 850 186,70 грн. авансу сплив 12.08.2014.

Наведені обставини виключають можливість задоволення позову, поданого у грудні 2016 року, про стягнення суми авансу.

Представник відповідача не заперечує, що обумовлений договором аванс у передбачений договором строк сплачено не було.

Однак суд при повторному розгляді справи відхиляє доводи представника позивача про те, що якщо відповідач оплатив лише частину вартості робіт з всієї суми договору, то несплачений вчасно аванс повинен на тих же умовах бути сплаченим для завершення виконання договору і сплати залишку суми по договору між сторонами.

Суд виходить з того, що за змістом умов договору сплату авансу сторони погодили лише один раз і не домовлялися, що аванс буде сплачуватися кілька разів під кожен окремий етап робіт чи під недоплачені по договору кошти.

Також позивач не доказав суду, що отримані від відповідача кошти в оплату фактично виконаних робіт не включають в себе суму передбаченого у договорі авансу, який позивач повинен використати для придбання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів, як передбачено п. 4.1. договору.

Представник позивача визнає, що до Актів приймання виконаних будівельних робіт (за які позивач отримав кошти в повному розмірі) позивачем були включені вартість матеріалів, виробів та конструкцій, що також вбачається із самих актів (розділ прямі витрати, наприклад а.с. 74 том 1).

Це само по собі доводить, що сума коштів, яка отримана позивачем за виконані по актах роботи (3 732 419,30 грн.) покривала вартість матеріалів, виробів та конструкцій, на придбання яких і призначався аванс, який відповідач не сплатив своєчасно по договору. Тому сплачена відповідачем вартість робіт покрила і відшкодування авансу.

Отже позивач не має права на окреме стягнення несплаченого відповідачем авансу за умови, що ним вже отримано повну оплату за виконані роботи по договору, на забезпечення виконання яких і було передбачено одноразову сплату авансу (30%), виходячи при цьому із загальної вартості всіх робіт за договором.

Предметом спору у справі, який слід вирішити суду при новому її розгляді, є вимога позивача до відповідача про стягнення 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих на частину невиплаченого вчасно відповідачем авансу (46 000,00 грн.) за період прострочення з 13.05.2014 по 30.12.2016 як визначив позивач.

Як передбачено договором і визнається сторонами, аванс в сумі 1850186,70 грн. відповідач повинен був сплатити позивачу до 12 травня 2014, однак свої зобов`язання не виконав, кошти відповідачу по договору сплатив вже як оплату за виконані роботи після їх прийняття та в період вересня-жовтня 2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно з положеннями чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Умови Рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 року щодо проведення попередньої оплати (авансу) узгоджуються з цими положеннями законодавства.

Також у сторін немає спору з приводу того, що пунктом 4.1. договору обумовлюється саме сплата авансу відповідачем позивачу, а не іншого різновиду платежу.

Разом з тим, позивач як підрядник, всупереч умовам п. 5.1. Угоди, без отримання авансу розпочав і виконав роботи на суму, яка перевищує суму авансу, який підлягав сплаті. Виконані роботи прийняті замовником і ним оплачені.

У постанові від 07.08.2019 у даній справі Верховний Суд виклав свою позицію про те, що згідно зі ст. 851 Цивільного кодексу України, підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Положеннями ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Виконання позивачем своїх зобов`язань за договором (навіть у випадку невиконання зобов`язань відповідачем) не може свідчити, що він погодився з простроченням попередньої оплати відповідачем. Виконання робіт без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки позивач скористався своїм законним правом у зустрічному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 911/105/18 від 20.12.2018.

Отже позивач, хоч і виконав роботи по договору без попереднього отрмимання авансу, має право на стягнення з відповідача коштів за прострочення сплати авансу (саме як договірного зобов`язання) на підставі ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані види стягнень по ст. 625 ЦК України кредитор вправі застосувати до боржника незалежно від того, чи був передбачений такий вид відповідальності по договору між сторонами.

Як вбачається з позовної заяви, позивач провів нарахування 3% річних та інфляційних втрат на частину (46 000,00 грн.) передбаченого договором та несплаченого відповідачем до 12.05.2014 авансу (1850186,70 грн.), будучи обмеженим у коштах на сплату судового збору.

Оскільки аванс слід було сплатити до 12.05.2014, то з 13.05.2014 почалося прострочення сплати цього платежу у відповідача, як правильно визначає позивач.

З акту звірки розрахунків (а.с. 196 том 1) та платіжних доручень, якими відповідач частинами сплачував позивачу 3 732 419,31 грн. в оплату виконаних за договором робіт, вбачається, що найперший платіж позивач отримав від відповідача 22.09.2014 в сумі 108 079,31 грн. за платіжним дорученням № 36 від 16.09.2014.

Вказана сума коштів поглинає спірну суму авансу в розмірі 46 000,00 грн. на прострочення сплати яких позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати, а також заявив їх до стягнення у даній справі.

У всіх призначеннях платежів містяться посилання на договір між сторонами та його назву.

Суд вважає, що оскільки аванс за своїм призначенням є першочерговим платежем по договору між сторонами, він призначався для придбання матеріалів і вартість цих матеріалів включено позивачем до вартості виконаних робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт, а кошти на оплату виконаних робіт позивач вже отримав повністю, то частковими оплатами по договору в першу чергу погашався борг по сумах, які складали аванс.

Аванс за своєю природою не є окремим видом платежу -- він також є оплатою по договору, яка лише вноситься першочергово, до часу проведення повного розрахунку за роботи. Додатковим доказом цього також є факт, що аванс завжди є певним відсотком від загальної суми договору.

Отже, 22.09.2014 року разом із першим платежем на оплату виконаних робіт позивач почав отримувати від відповідача сплату коштів (в даному випадку 46 000,00 грн.), які за договором між сторонами визначалися як аванс.

Переконливих доказів на спростування таких висновків суду позивач суду не надав.

З цих підстав періодом прострочення сплати частини авансу в сумі 46 000,00 грн. за позовом, у відповідача є період з 13.05.2014 по 21.09.2014, за який позивач вправі нарахувати 3% річних та інфляційні втрати за таким розрахунком:

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляції
13.05.2014 - 21.09..0924221.1050221.10

Розрахунок 3% процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4600013.05.2014 - 21.09.20141323 %499.07

Таким чином позивач має право на стягнення з відповідача 499,07 грн. як 3% річних та 4221,10 грн. інфляційних втрат.

В решті вимог за цими платежами їх нарахування є необгрунтованим і до задоволення позовні вимоги (які направлені на новий розгляд) підлягають лише частково - з відповідача на користь позивача належить стягнути лише 499,07 грн. як 3% річних та 4 221,10 грн. інфляційних втрат на підставі рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 на виконання додаткових робіт, визначених договором підряду № 468 від 15.09.2011.

На підставі ст. 129 ГПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути 70,80 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 38715770, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36) на користь Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" (ідентифікаційний код 03327552, м. Черкаси, вул. Чигиринська, 86) - 499,07 грн. як 3% річних, 4 221,10 грн. інфляційних втрат на підставі рамкової угоди № 178-468 від 30.04.2014 на виконання додаткових робіт, визначених договором підряду № 468 від 15.09.2011 та 70,80 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог за цими стягненнями у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2019.

Суддя Н.М. Спаських