ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа №907/323/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону від 13.09.2018 за вих. № 2/1903вих18 (вх. №ЗАГС 01-05/241/18 від 17.10.18)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 (повний текст рішення складено 31.08.2018)

у справі № 907/323/18 (суддя Ремецькі О.Ф.)

за позовом: Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону, м.Ужгород в інтересах держави в особі

1. Міністерства оборони України, м. Київ

2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево, м. Мукачево Закарпатської області

до відповідача: Ужгородської міської ради, м. Ужгород Закарпатської області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Концерн ГАЛНАФТОГАЗ, м. Київ

про: витребування з незаконного володіння земельної ділянки

За участю представників:

прокурор: Гальчинський С.О;.

від позивача-1: Смілка В.І. представник;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача: Данканич А ОСОБА_1 . представник; Пекар В.І.- представники;

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з`явився;

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

5 травня 2018 року Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом про витребування з незаконного володіння Ужгородської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по вул. Гагаріна АДРЕСА_1 . Ужгороді, яка входить до складу військового містечка №42.

Підставою для звернення з позовом прокурором зазначено положення ст. 387,388 ЦК України та те, що КЕВ м. Мукачево згідно державного акту від 16.08.2002 І-ЗК №001247 належить на праві постійного користування земельна ділянка загальною площею 15,5528 га за адресою АДРЕСА_2 , військове містечко №42. Рішенням Ужгородської міської ради від 29.12.2007 №565 припинено право постійного користування КЕВ м. Мукачево на земельну ділянку площею 1,3272 га по вул. Гагаріна в м. Ужгород та переведено її до земель запасу. Вказане рішення визнано недійсним рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2011 у справі №5008/645/2011.

Однак, частину вказаної земельної ділянки рішенням Ужгородської міської ради від 06.04.2010 №1404 передано у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 площею 0,1 га кожна, які у подальшому за договорами купівлі-продажу передані ОСОБА_7 Надалі вказані земельні ділянки об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065, яка неодноразово відчужувалась та за договором міни від 17.03.2017 перейшла у власність Ужгородської міської ради.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки,не знав і не міг знати про те, що продавець безпідставно набув право власності на таку земельну ділянку.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що майно повинно мати індивідуально-визначені ознаки, за якими суд може витребувати із чужого володіння цю річ та вказати у резолютивній частині судового рішення (при задоволенні позову) найменування майна, що підлягає передачі, і місце його знаходження. Натомість, матеріали справи не містять безспірних доказів, що спірна земельна ділянка, яка набута відповідачем за договором міни від 17.03.2017 з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_2 є земельною ділянкою, яка входить до складу земель, посвідчених Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК НОМЕР_1 001247.

Окрім того, суд не погодився із доводами відповідача стосовно спливу строків позовної давності на звернення прокурора з даним позовом з огляду на те, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність, згідно положень статті 344 Цивільного кодексу України, а тому доводи відповідача про застосування судами строків позовної давності до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України є безпідставними.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що спірна земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, посвідченої Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК НОМЕР_1 001247, а також добросовісність набуття відповідачем спірної земельної ділянки є необгрунтованим, оскільки матеріалами справи підтверджено обізнаність Ужгородської міської ради з 2011 року про незаконність передачі земель оборони, в тому числі і спірної земельної ділянки,спочатку у комунальну, а потім і у приватну власність.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника ( держави в особі Міністерства оборони України) без його волі, позов у даній справі про витребування такого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, на переконання скаржника, є обгрунтованим.

17.10.2018 до суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач-2 підтримує доводи апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, позивач-2 зазначає, що у КЕВ м. Мукачево на обліку та балансі перебуває військове містечка №42, розташоване в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Гагаріна,28 на земельній ділянці загальною площею 15,5528 га, право користування якою посвідчене державним актом. При погодженні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було встановлено, що на частину вказаної земельної ділянки виготовлено документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065, незважаючи на відсутність згоди Міністерства оборони України на припинення користування такою земельною ділянкою.

18.10.2018 до суду від Ужгородської міської ради поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому, відповідач зазначає, що доводи прокурора відносно меж земельних ділянок грунтуються виключно на припущеннях, оскільки докази об`єднання земельних ділянок, переданих рішенням Ужгородської міської ради від 06.04.2010 №1404 у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в одну з кадастровим номером :57:001:0065 відсутні. Відтак, відповідач вважає, що доводи прокурора про виділення спірної земельної ділянки за рахунок ділянки, котра перебуває в постійному користуванні КЕВ м. Мукачево, документально не підтверджені.

05.12.2018 до суду від Міністерства оборони України поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач-1 просить апеляційну скаргу задоволити, рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

02.08.2019 до суду від Ужгородської міської ради поступили письмові пояснення на апеляційну скаргу.

18.10.2019 до суду від апелянта та Публічного акціонерного товариства Концерн ГАЛНАФТОГАЗ поступили письмові пояснення у справі.

Однак, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З врахуванням вимог ст.256 ГПК України строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18, повний текст якого складено 31.08.2018, закінчився 20.09.2018.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі учасниками справи відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи наведене, а також те, що ухвала про відкриття провадження у справі отримана учасниками справи 28.09.2018, подані апелянтом, відповідачем та третьою особою ( ПАТ Концерн ГАЛНАФТОГАЗ) додаткові пояснення у справі судом залишаються без розгляду.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/323/18 розподілено до розгляду головуючому судді Скрипчук О.С. Введено до складу судової колегії суддів Дубник О.П. та Зварич О.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 справу №907/323/18 призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.10.2018.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017р. №454/2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Указом Президента України від 28.09.2018р. №295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посади суддів Західного апеляційного господарського суду.

В газеті Голос України №185 (6940) від 03.10.2018р., відповідно до вимог статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, опубліковано оголошення голови новоствореного суду про початок роботи Західного апеляційного господарського суду з 03 жовтня 2018р.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

Відповідно до частин 5, 7 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Справа №907/323/18 передана Львівським апеляційним господарським судом до Західного апеляційного господарського суду та автоматизованим розподілом справу №907/323/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Хабіб М.І. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.10.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 справу №907/323/18 прийнято до провадження Західного апеляційного господарського суду, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 12.11.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.12.2018; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

19 листопада 2018 року до суду від апелянта надійшло клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи на вирішення якої поставити питання чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_2 на земельну ділянку військового містечка №42 за адресою м. Ужгород, вул. Гагаріна, посвідченої державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК №001247.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.12.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у справі №907/323/18 призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення земельно-технічної експертизи поставлено наступні питання:

1)Чи накладається земельна ділянка, кадастровий номер :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 Ужгороді на земельну ділянку військового містечка №42 за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, посвідчену Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК №001247 повністю або частково?

2) Чи накладається земельна ділянка, кадастровий номер :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 Ужгороді на земельну ділянку площею 1,3272 га, що розташована по АДРЕСА_3 Ужгороді, право постійного користування якою КЕВ м. Мукачево припинено рішенням Ужгородської міської ради №565 від 29.12.2007 Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок?

3) Чи накладається земельна ділянка, кадастровий номер :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 . Ужгороді на земельні ділянки, передані у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010 Про надання земельних ділянок?

Провадження у справі №907/323/18 на час проведення судової земельно-технічної експертизи зупинено.

Супровідним листом від 16.01.2019 матеріали справи №907/323/18 направлено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

04 лютого 2019 року до суду поступило клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи

Окрім того, 14.02.2019 до суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево надійшла заява про покладення витрат по оплаті судової земельно-технічної експертизи у справі на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 поновлено провадження у справі №907/323/18, розгляд клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи у справі № 907/323/18 призначено в судовому засіданні на 20.03.2019; зобов`язано Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подати суду документи, вказані у клопотанні експерта.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, та заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево про покладення витрат по оплаті судової земельно-технічної експертизи у справі на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево; направлено судовому експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) КЕВ м. Мукачеве площею 15,5500 га за адресою: АДРЕСА_3 , поземельної книги, яка містить каталог координат земельної ділянку з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 , та технічної документації із землеустрою на земельні ділянки громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що знаходяться по АДРЕСА_3 разом з матеріалами справи №907/323/18; витрати по оплаті експертизи покладено на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево; провадження у справі №907/323/18 на час проведення судової земельно-технічної експертизи зупинено.

13.05.2019 на розгляд суду поступило клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Хміль В.Р.(вх. 01-04/3053/19 від 13.05.2019) про забезпечення огляду об`єкта дослідження, яким судовий експерт просить організувати та забезпечити прибуття експерта для можливості проведення огляду (доїзду) з вул. Липинського,54 у м. Львові до адреси розташування об`єктів дослідження: земельної ділянки по АДРЕСА_3 ; земельної ділянки військового містечка №42 за адресою вул. Гагаріна в м. Ужгороді; до земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та у зворотньому напрямку, з виїздом з вул. Липинського,54 у м. Львові 12.06.2019 о 09:00 год., забезпечити безперешкодний доступ до об`єктів дослідження,а також належні умови роботи експерта під час проведення обстеження.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 поновлено провадження у справі №907/323/18, розгляд клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Хміль В.Р.(вх. 01-04/3053/19 від 13.05.2019) про забезпечення огляду об`єкта дослідження призначено у судовому засіданні на 03.06.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Хміль В.Р про забезпечення огляду об`єкта дослідження задоволено частково. Зупинено провадження у справі № 907/323/18 до закінчення судової експертизи та повернення матеріалів справи до Західного апеляційного господарського суду.

03.07.2019 до Західного апеляційного господарського суду поступили матеріали справи №907/323/18 разом з висновком експерта судової земельно-технічної експертизи №377/2985-2991 від 27.06.2019.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Плотніцького Б.Д., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №907/323/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Хабіб М.І. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.07.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 поновлено провадження у справі №907/323/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 05.08.2019

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Кравчук Н.М., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №907/323/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Плотніцького Б.Д. та Хабіб М.І., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.09.2019

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Хабіб М.І., розпорядженням в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №907/323/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Плотніцького Б.Д. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.10.2019.

В судове засідання 21.10.2019 прибули прокурор, представники позивача-1 та відповідача.

Позивач-2 та треті особи участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача-2 та третіх осіб.

Разом з тим, 18.10.2019 до суду поступило клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево про повернення оригіналу технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку загальною площею 15,5528 га, військового містечка №42 у АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 по АДРЕСА_3 28.

Обгрунтовуючи вказане клопотання, позивач-2 зазначає, що 26.12.2018 Західним апеляційним господарським судом було призначено експертизу у справі, задоволено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, надано судовому експерту оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку загальною площею 15,5528 га, військового містечка №42 у АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 по АДРЕСА_3 , однак після проведення експертизи оригінали вказаних документів не були повернуті КЕВ м. Мукачево.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 зобов`язано апелянта подати суду технічну документацію на земельну ділянку військового містечка №42 за адресою м. Ужгород, вул. Гагаріна, право постійного користування якою посвідчено державним актом від 16.08.2002 І-ЗК №001247.

На виконання вимог ухвали суду від 10.12.2018, в судовому засіданні 26.12.2018, прокурор подав суду копію технічної документації на земельну ділянку площею 15,5500 га за адресою АДРЕСА_3 , завірену начальником КЕВ м. Мукачево.

04 лютого 2019 року до суду поступило клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме:

- каталог координат земельної ділянку з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 ;

- правовстановлюючу та технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 1,3272 га, що розташована по АДРЕСА_3 (в повному обсязі);

- технічні документації із землеустрою на земельні ділянки громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що знаходяться по АДРЕСА_3 (в повному обсязі).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 поновлено провадження у справі №907/323/18, розгляд клопотання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи у справі № 907/323/18 призначено в судовому засіданні на 20.03.2019; зобов`язано Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подати суду документи, вказані у клопотанні експерта.

На виконання вимог ухвали суду, в судовому засіданні 20.03.2019 прокурор надав копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) КЕВ м. Мукачеве площею 15,5500 га за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім того, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подало до суду копії поземельної книги, яка містить каталог координат земельної ділянку з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 , та технічної документації із землеустрою на земельні ділянки громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що знаходяться по АДРЕСА_3 .

Відтак, оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку загальною площею 15,5528 га, військового містечка №42 у АДРЕСА_4 . Ужгород по АДРЕСА_3 , КЕВ АДРЕСА_5 суду не подавало і такий в матеріалах справи відсутній.

В судовому засіданні прокурор, представники позивач-1 та відповідача підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, відзивах на апеляційну скаргу, висловили свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 001247 від 16.08.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 368, у користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево знаходиться земельна ділянка загальною площею 15,5528 га, яка розташована за адресою; АДРЕСА_2 .

Рішенням Ужгородської міської ради №565 від 29.12.2007 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок» припинено право постійного користування КЕВ м. Мукачеве в АДРЕСА_6 на земельну ділянку площею 1,3272 га по АДРЕСА_2 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міста (п.4 рішення).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2011 у справі № 5008/645/2011 визнано недійсним (нечинним) п.4 рішення Ужгородської міської ради від 29.12.2007№ 565«Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок», яким припинено право постійного користування КЕВ м. Мукачеве в/м АДРЕСА_6 на земельну ділянку площею 1,3272 га по АДРЕСА_2 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міста

Рішенням Ужгородської міської ради від 16.04. 2010 № 1404 «Про надання земельних ділянок» затверджено проекти відведення земельних ділянок та надано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , площею 0,1 га кожна.

На підставі вказаного рішення Ужгородської міської ради видано відповідні державні акти на право власності на вказані земельні ділянки, зокрема: ОСОБА_6 державний акт серії ЯИ №534811, виданий 04.06.2010 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :57:002:0050; ОСОБА_2 державний акт серії ЯИ НОМЕР_1 534812, виданий 04.06.2010 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :57:002:0051; ОСОБА_3 - державний акт серії ЯИ №534813, виданий 04.06.2010 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :57:002:0052; ОСОБА_4 - державний акт серії ЯИ НОМЕР_1 534814, виданий 04.06.2010 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :57:002:0053; ОСОБА_5 - державний акт серії ЯИ №534815, виданий 04.06.2010 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :57:002:0054.

02.07.2010 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_7 (покупець) укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,10 га кожна по АДРЕСА_2 .

Рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2014 у справі № 308/5253/14-ц, від 06.08.2014 у справі № 308/5262/14-ц, від 02.09.2014 у справі № 308/5256/14-ц, від 23.09.2014 у справі № 308/5267/14-ц, від 24.09.2014 у справі № 308/5258/14-ц визнано недійсними державні акти на право власності на землю, видані громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на земельні ділянки площею 0,10 га кожна по АДРЕСА_2 , видані на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010. Витребувано вказані земельні ділянки площею 0,10 га кожна, що входить до складу земельної ділянки військового містечко №42 по АДРЕСА_2 , на користь держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве з незаконного володіння ОСОБА_7 .

Приймаючи вказані рішення, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області виходив з того, що Міністром оборони України рішення про надання згоди на вилучення земельних ділянок площею 0,1 га кожна не приймалось та органу місцевого самоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве вказані ділянки не передавалися, рішенням Ужгородської міської ради від 16.04.2010 № 1404 останні вилучені з постійного користування Збройних Сил України. Викладені обставини підтверджуються рішеннями Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2013 у справі №907/501/13, від 20.03.2013 у справі №907/69/13-г, від 02.04.2013 у справі №907/66/13-г, від 21.03.2013 у справі №907/65/13-г, від 20.03.2013 у справі №907/68/13-г, якими визнано недійсним рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 № 1404 «Про надання земельних ділянок» в частині надання громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в приватну власність земельних ділянок 0,10 га кожна по АДРЕСА_2 .

Однак, як вбачається з наявної в матеріалах справи технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 в, кадастровий номер :57:001:0065 та листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, №1268/402/18-0.28 від 27.11.2018, в результаті об`єднання земельних ділянок, придбаних гр. ОСОБА_7 згідно договорів купівлі продажу з гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га.

12 липня 2013 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_7 передав земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_3 , у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРУН-ПЛЮС».

13 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРУН- ПЛЮС» продало вказану земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «БУРШТИН-ЕНЕРГОБУДПОСТАЧ».

30 жовтня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БУРШТИН-ЕНЕРГОБУДПОСТАЧ» за договором купівлі-продажу передало земельну ділянку у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАНТІОН-РЕЗЕРВ».

08 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАНТІОН-РЕЗЕРВ» уклало договір купівлі-продажу земельної ділянки з Публічним акціонерним товариством «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ».

17 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» та Ужгородською міською радою укладено договір міни, за умовами якого у власність Ужгородської міської ради перейшла земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_3 .

5 травня 2018 року Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом про витребування з незаконного володіння Ужгородської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_2 , яка входить до складу військового містечка №42.

Зокрема прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, всупереч волі держави в особі уповноважених органів - Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве, відповідач отримав у власність спірну земельну ділянку з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, у зв`язку з чим земельна ділянка площею 0,5 га підлягає витребуванню з незаконного володіння Ужгородської міської ради на користь держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони (ст.84 ЗК України).

Згідно ст.77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Відповідно абзацу 3 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України від 27 листопада 2003 року № 1345-IV «Про використання земель оборони».

За приписами статті 13 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 9 та 14 Закону України від 06 грудня 1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

За статтями 1, 2 Закону № 1345-IV землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Як зазначалось вище, Квартирно-експлуатаційному відділу м. Мукачево надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 15,5528 га, яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, під військовим містечком №42, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею І-ЗК № 001247 від 16.08.2002.

Рішенням Ужгородської міської ради №565 від 29.12.2007 припинено право постійного користування КЕВ м. Мукачеве в/м №42 на земельну ділянку площею 1,3272 га по АДРЕСА_3 м. Ужгород та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міста.

Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону оскаржено в судовому порядку вказане рішення Ужгородської міської ради №565 від 29.12.2007 з огляду на відсутність згоди Міністерства оборони України та КЕВ м. Мукачево на припинення землекористування.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2011 у справі №5008/645/2011 визнано недійсним (нечинним) рішення Ужгородської міської ради від 29.12.2007№ 565 щодо припинення права постійного користування КЕВ м. Мукачеве в/м №42 на земельну ділянку площею 1,3272 га по вул. Гагаріна АДРЕСА_7 м. Ужгород та переведення вказаної земельної ділянки до земель запасу міста.

Разом з тим, рішенням Ужгородської міської ради від 16.04.2010 № 1404 надано у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельні ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,1 га кожна.

На підставі вказаного рішення Ужгородською міською радою видано відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, а на підставі договорів купівлі- продажу від 02.07.2010 вказані земельні ділянки перейшли у приватну власність гр. ОСОБА_7 .

Рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2014 у справі № 308/5253/14-ц, від 06.08.2014 у справі № 308/5262/14-ц, від 02.09.2014 у справі № 308/5256/14-ц, від 23.09.2014 у справі № 308/5267/14-ц, від 24.09.2014 у справі № 308/5258/14-ц від визнано недійсними державні акти на право власності на землю, видані громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на земельні ділянки площею 0,10 га кожна по АДРЕСА_2 , видані на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010 . Витребувано земельні ділянки площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечко №42 по АДРЕСА_2 на користь держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве з незаконного володіння ОСОБА_7 .

Приймаючи вказані рішення, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області виходив з того, що Міністром оборони України рішення про надання згоди на вилучення земельних ділянок площею 0,1 га кожна не приймалось та органу місцевого самоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве вказані ділянки не передавалися, рішенням Ужгородської міської ради від 16.04.2010 № 1404 останні вилучені з постійного користування Збройних Сил України. Викладені обставини підтверджуються рішеннями Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2013 у справі №907/501/13, від 20.03.2013 у справі №907/69/13-г, від 02.04.2013 у справі №907/66/13-г, від 21.03.2013 у справі №907/65/13-г, від 20.03.2013 у справі №907/68/13-г, якими визнано недійсним рішення Ужгородської міської ради від 16.04. 2010 № 1404 «Про надання земельних ділянок» в частині надання громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в приватну власність земельних ділянок 0,10 га кожна по АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

У рішенні від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який зокрема передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника (держави) поза його волею (за відсутності погодження і згоди Міністерства оборони України та КЕВ м. Мукачево), а також те, що орган місцевого самоврядування (Ужгородська міська рада) неправомірно припинив право постійного користування зазначеною земельною ділянкою КЕВ м. Мукачево та розпорядився нею шляхом передачі у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В подальшому, вказані земельні ділянки були придбані гр. ОСОБА_7 згідно договорів купівлі-продажу з гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065, яка неодноразово відчужувалась та на підставі договору міни від 17.03.2017 перейшла у власність Ужгородської міської ради.

Покликання відповідача на відсутність доказів об`єднання земельних ділянок, переданих рішенням Ужгородської міської ради від 06.04.2010 №1404 у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в одну з кадастровим номером :57:001:0065, як і висновок суду першої інстанції про відсутність доказів, що набута відповідачем за договором міни від 17.03.2017 земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_2 є земельною ділянкою, яка входить до складу земель, посвідчених Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК №001247, спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, як вбачається з наявної в матеріалах справи технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 в, кадастровий номер :57:001:0065 та листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, №1268/402/18-0.28 від 27.11.2018, земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га була сформована в результаті об`єднання земельних ділянок, придбаних гр. ОСОБА_7 згідно договорів купівлі продажу з гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Окрім того, враховуючи висновки суду першої інстанції та заперечення відповідача, на клопотання скаржника ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у даній справі було призначено земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1)Чи накладається земельна ділянка, кадастровий номер :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 на земельну ділянку військового містечка №42 за адресою: м АДРЕСА_8 Ужгород АДРЕСА_3 , посвідчену Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК НОМЕР_1 001247 повністю або частково?

2) Чи накладається земельна ділянка, кадастровий номер :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 на земельну ділянку площею 1,3272 га, що розташована по АДРЕСА_3 , право постійного користування якою КЕВ м. Мукачево припинено рішенням Ужгородської міської ради №565 від 29.12.2007 Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок?

3) Чи накладається земельна ділянка, кадастровий номер :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_3 на земельні ділянки, передані у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010 Про надання земельних ділянок?

Судовим експертом ЛНДІ судових експертиз надано суду висновок експерта №377/2985-2991 від 27.06.2019, відповідно до якого, земельна ділянка кадастровий номер :57:001:0065 по АДРЕСА_3 повністю накладається на земельну ділянку військового містечка №42 за адресою: м. Ужгород АДРЕСА_9 . Гагаріна, посвідчену Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК НОМЕР_1 001247 (площа накладення становить 0,5 га) та на земельні ділянки, передані у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010 Про надання земельних ділянок.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка площею 0,5 га кадастровий номер :57:001:0065 по АДРЕСА_3 є частиною земельної ділянки військового містечка №42 за адресою: м. Ужгород, АДРЕСА_10 . Гагаріна, посвідченої Державним актом на право постійного користування від 16.08.2002 І-ЗК НОМЕР_1 001247, а також земельною ділянкою, яка була передана у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010 та за наслідком укладення ряду договорів купівлі-продажу та договору міни перейшла у власність Ужгородської міської ради.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 324 Цивільного кодексу України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Із правового аналізу статті 387 цього Кодексу вбачається, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Правила частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У частині 3 цієї статті наведено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 09.04.2019 у праві № 909/1147/17).

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17).

Враховуючи наведене вище та те, що факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки із державної власності без волі власника встановлений рішеннями судів у інших справах (зокрема, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2011 у справі № 5008/645/2011, рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2014 у справі № 308/5253/14-ц, від 06.08.2014 у справі № 308/5262/14-ц, від 02.09.2014 у справі № 308/5256/14-ц, від 23.09.2014 у справі № 308/5267/14-ц, від 24.09.2014 у справі № 308/5258/14-ц), суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав для витребування спірного майна (земельної ділянки з кадастровим номером :57:001:0065) у відповідача у порядку статті 388 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому доводи відповідача про застосування судами строків позовної давності до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України є безпідставними.

Однак, статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а стаття 268 цього кодексу не передбачає, що вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Крім того, сутність вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не виключає застосування до неї позовної давності.

Відтак, до позовних вимог про витребування майна на підставі статей 387,388 ЦК України застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16, від 17.10.2018 у справі № 362/44/17.

За загальним правилом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 цього Кодексу про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц, і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Отже, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і ВеликоїПалати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17).

Оскільки право власності держави на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з володіння держави (прийняття Ужгородською міською радою рішення №565 від 29.12.2007 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок»), а не в момент передачі земельної ділянки у власність інших осіб та укладення наступних правочинів з відчуження земельної ділянки та набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірної земельної ділянки та порушення права власності держави, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, державі в особі її органів стало відомо про порушення її прав щонайменше з моменту звернення прокурора з позовом про визнання нечинним п.4 рішення Ужгородської міської ради від 29.12.2007№ 565 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок», яким припинено право постійного користування КЕВ м. Мукачеве в/м №42 на земельну ділянку площею 1,3272 га по АДРЕСА_2 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міста

Така ж правова позиція щодо початку перебігу позовної давності у схожих правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 911/3210/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17.

29.06.2011 Господарським судом Закарпатської області прийнято рішення у справі №5008/645/2011, яким визнано нечинним п.4 рішення Ужгородської міської ради від 29.12.2007№ 565«Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок».

Отже, державі в особі її органів стало відомо про порушення її прав щонайменше 29.06.2011. До того ж, як зазначав прокурор та Міністерство оборони України у поданих суду першої інстанції відповідях на відзив, про порушення права позивач дізнався у 2011 році.

Однак, з позовом у даній справі прокурор звернувся до суду 05.05.2018, що підтверджується відміткою суду першої інстанції на першому аркуші позовної заяви.

Разом з тим, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, прокурор зазначав, що строк позовної давності у даній справі не пропущено, оскільки спірна земельна ділянка перейшла до Ужгородської міської ради 17.03.2017 і саме після зазначеної дати у позивачів виникло право на звернення до суду з позовом у даній справі.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що право власності держави на спірну земельну ділянку було порушено, коли земельна ділянка вибула з володіння держави, а не в момент передачі земельної ділянки у власність інших осіб, укладення наступних правочинів з відчуження земельної ділянки та набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірної земельної ділянки та порушення права власності держави, тому початок перебігу строку позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник Закарпатського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве звертався до Ужгородського міськрайонного суду з позовами про витребування з незаконного володіння ОСОБА_7 п`яти земельних ділянок площею 0,1 га кожна, які в подальшому були об`єднані в спірну земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065.

Такі позови були задоволені рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2014 у справі № 308/5253/14-ц, від 06.08.2014 у справі № 308/5262/14-ц, від 02.09.2014 у справі № 308/5256/14-ц, від 23.09.2014 у справі № 308/5267/14-ц, від 24.09.2014 у справі № 308/5258/14-ц.

Оскільки, останнє рішення було прийняте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 16.12.2014 у справі № 308/5253/14-ц, станом на 16.12.2014 вже була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065, яка перебувала у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАНТІОН-РЕЗЕРВ» на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2013, після 16.12.2014 прокурором та позивачами не вживалось заходів до витребування земельної ділянки (докази протилежного в матеріалах справи відсутні), а з позовом у даній справі прокурор звернувся до суду 05.05.2018, суд апеляційної інстанції вважає, що строк позовної давності у даній справі пропущено.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. У цій справі прокурор та позивачі не довели, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду не викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.10.2018 у справі №907/323/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови. Резолютивну частину оскаржуваного рішення слід залишити без змін

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 та викласти в редакції постанови Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2018 у справі №907/323/18 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок та строк оскарження встановлені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.10.2019.