ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.2019 Справа № 920/752/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Мудрицької С.Ю.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/752/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ин.Кол. (пров. Лелюківський, буд. 3, м. Харків, 61010),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Група Айсберг (вул. Ю. Вєтрова, буд. 24, м. Суми, 40020),

про тлумачення умов договору № 041115 від 04.11.2015,

за участю представників сторін:

Від позивача Массалова Н.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5133 від 29.08.2018, довіреність б/н від 11.07.2019), Рущак В.В. (заступник директора);

Від відповідача Мирославський С.В. (ордер серії СМ № 91-19 від 21.08.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 382 від 17.08.2012).

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить розтлумачити умови договору № 041115 від 04.11.2015, наступним чином: 1) за укладеним між ТОВ Ин.Кол. та ТОВ Група Айсберг договором № 041115 від 04.11.2015 місцем поставки продукції - пресформи є адреса місцезнаходження постачальника (ТОВ Ин.Кол.), а саме: 61010, місто Харків, провулок Лелюківський, 3; 2) ТОВ Ин.Кол. та ТОВ Група Айсберг як сторони за договором № 041115 від 04.11.2015 погодили виготовлення та поставку Продукції - пресформи за відсутності у її комплекті будь-якої гаряче-канальної системи, в тому числі TINA МС06 VV-075 6 drops.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.07.2019 відкрито провадження у справі № 920/752/19; призначене підготовче засідання на 21.08.2019, 10:30; надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву (з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України); надано позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив.

15.08.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 6648 від 15.08.2019), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що питання щодо місця поставки пресформи та питання поставки продукції з гаряче - канальною системою TINA МС06 VV-075 6 drops входить до предмету дослідження у справі № 922/2071/17 за позовом ТОВ Група Айсберг до ТОВ Ин.Кол про зобов`язання виконання договору. Предметом розгляду даної справи є саме спонукання ТОВ Ин.Кол до виконання умов договору №041115 від 04.11.2015 року, зобов`язання поставити на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Група Айсберг" пресформу для лиття під тиском на виріб "Спрей Кап" в комплекті з гаряче - канальною системою TINA МС06 VV-075 6 drops загальною вартістю 1 774 498,32 у відповідності з технічними характеристиками зазначеними в Специфікації №1 від 04.11.2015 до договору №041115 від 04.11.2015. Також питання стосовно місця поставки пресформи вже було досліджене судом під час розгляду справи № 920/401/18 за позовом TOB Ин.Kол до ТОВ Група Айсберг про розірвання договору. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.

Відповідач подав розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, згідно з яким відповідач очікує понести відповідні витрати в розмірі 13500 грн., з них 5500 грн. 00 коп. фактично понесені та підтверджені документально (вх. № 2568к від 21.08.2019).

21.08.2019 відповідач подав заяву (вх. № 6778 від 21.08.2019), в якій просить суд залишити позов без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, посилаючись на те, що питання щодо місця поставки пресформи та питання поставки продукції з гаряче - канальною системою TINA МС06 VV-075 6 drops входить до предмету дослідження у справі № 922/2071/17 за позовом ТОВ Група Айсберг до ТОВ Ин.Кол про зобов`язання виконання договору.

У судовому засіданні 21.08.2019 судом оголошено перерву до 09.09.2019, 12:30.

04.09.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 7130 від 04.09.2019), в якій підтримує позовні вимоги. Позивач зазначає, що на сьогодні відсутні будь-які рішення судів, які б містили преюдиційні висновки стосовно місця поставки пресформи, а відповідне твердження відповідача є безпідставним та необґрунтованим. Позивач заперечує проти поданого відповідачем розрахунку витрат на правову допомогу та вважає суму витрат надмірною.

04.09.2019 позивач подав заперечення проти заяви про залишення позову без розгляду (вх. № 7131 від 04.09.2019), в якому зазначає, що тлумачення умов договору є самостійним способом захисту прав та інтересів.

Відповідач подав уточнений розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно з яким відповідач очікує понести відповідні витрати в розмірі 13 500 грн, з них 8000 грн. 00 коп. фактично понесені та підтверджені документально (вх. № 7220 від 09.09.2019).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Група Айсберг про залишення позову без розгляду (вх. № 6778 від 21.08.2019); продовжений строк підготовчого провадження на тридцять днів до 20.10.2019.; відкладене підготовче засідання на 15.10.2019, 11:00; відповідачу наданий строк до 12.09.2019 для подання заперечення на відповідь на відзив відповідно до ст. 167 ГПК України.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 7578 від 17.09.2019), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що сторони почали виконувати договір №041115 від 04.11.2015. Зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, а не після його тривалого виконання сторонами (вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.07.2015 у справі №910/24029/13 та відповідає позиції Вищого господарського суду України у справі № 920/696/16 та у справі № 916/1726/16).

Відповідач подав уточнений розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно з яким відповідач очікує понести відповідні витрати в розмірі 18 500 грн, з них 10500 грн. 00 коп. фактично понесені та підтверджені документально (вх. № 8328 від 15.10.2019).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.10.2019 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2019, 12:45.

Відповідач подав уточнений розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно з яким відповідач очікує понести відповідні витрати в розмірі 21 000 грн, з них 13000 грн. 00 коп. фактично понесені та підтверджені документально (вх. № 8547 від 21.10.2019).

Позивач подав уточнений розрахунок суми судових витрат (вх. № 8548 від 21.10.2019), в якому просить суд при вирішенні справи по суті стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 64 923 грн 10 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

04.11.2015 між сторонами укладений договір №041115, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання виготовити, а відповідач прийняти та оплатити продукцію - пресформа для лиття під тиском на виріб Спрей Кап.

За умовами п. 2.3. договору, постачальник виготовляє пресформу згідно зі зразком «Спрей Капа», наданого замовником. Постачальник виготовляє конструкторську документацію на пресформу, яка після виконання договору передається замовнику разом з пресформою. Технічні характеристики пресформи вказуються в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

У специфікації № 1 до договору сторонами узгоджено технічні характеристики, яким повинна відповідати продукція, що поставляється за договором.

Вартість продукції становить 1450260 грн. (п. 4.4 договору).

У пункті 3.1. сторонами узгоджено строк поставки продукції, зокрема відвантаження продукції здійснюється протягом 6 місяців після здійснення замовником передоплати.

У розділі 6 договору сторонами погоджено порядок приймання-передачі продукції.

Перевірка якості продукції здійснюється шляхом проведення випробувань на обладнанні замовника. В разі виявлення в процесі випробувань недоліків продукції пересилка (транспортування) продукції постачальнику для усунення недоліків та зворотно замовнику здійснюється за рахунок постачальника (п. 6.1. договору).

У розділі 8 договору сторонами передбачені гарантії виконання обов`язків та відповідальність сторін. При підписанні договору сторони обмінюються гарантіями поставки і оплати продукції. Постачальник зобов`язується поставити продукцію в термін, визначений в договорі. Замовник зобов`язується оплатити поставлену продукцію відповідно до договору.

Договір набирає сили з дня його підписання та діє до 31 грудня 2016 року або до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Згідно з п. 9.1., п. 9.4. договору, всі розбіжності, що виникають внаслідок або у зв`язку з цим договором повинні вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. Взаємодії сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що умов стосовно місця поставки пресформи договір не містить. Разом з цим, в силу положень ст. 532 Цивільного кодексу України, ст. 197 Господарського кодексу України місцем поставки пресформи є адреса місцезнаходження постачальника (ТОВ Ин.Кол.), а саме: 61010, місто Харків, провулок Лелюківський, 3. Також позивач зазначає, що при укладенні договору та затвердженні чітких і конкретних характеристик продукції у специфікації № 1 до договору, сторони не погоджували постачання пресформи у комплекті із гаряче-канальною системою, в тому числі TINA МС06 VV-075 6 drops. Тому, існує необхідність розтлумачити п. 2.3. договору наступним чином: ТОВ Ин.Кол. та ТОВ Група Айсберг як сторони за договором № 041115 від 04.11.2015 погодили виготовлення та поставку продукції - пресформи за відсутності у її комплекті будь-якої гаряче-канальної системи, в тому числі TINA МС06 VV-075 6 drops.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його захисту в обраний спосіб.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 зазначеного Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України.

У розумінні наведених положень законодавства тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.

Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Таким чином, при вирішенні питання щодо тлумачення змісту правочину, суду необхідно встановити наявність між сторонами договору спору, перевірити та встановити, в чому саме полягає порушення прав позивача і чи дійсно є обставини, на які посилається позивач достатніми підставами для застосування ст. 213 ЦК України.

Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/2071/17 за позовом ТОВ "Група Айсберг" до ТОВ "Ин.Кол." про зобов`язання виконання договору, а саме зобов`язання ТОВ "Ин.Кол." поставити на адресу ТОВ "Група Айсберг" пресформу для лиття під тиском на виріб "Спрей Кап" в комплекті з гаряче - канальною системою ТINА МС06 VV-075 6 drops загальною вартістю 1 774 498,32 (один мільйон сімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень 32 копійки у відповідності наступними технічними характеристиками зазначеними в Специфікації №1 від 04.11.2015 до договору №041115 від 04.11.2015, а саме: кількість місць в Пресформі 8; тип летникової системи Гарячеканальна; матеріал матриці - Сталь DIN 1.2343, аналог сталі 4Х5МФС; матеріал пуансонов - Бронза "Ampcolоу83"; матеріал блока Пресформи-сталь 45 (С45); тип охолодження - стаціонарно-контурний, кожен контур підключається окремо (закальцовка контурів заборонена); кількість контурів - приблизно 34; цикл лиття -13-15 секунд; розйоми (штуцери) підключення охолодження - швидкознімні кулькового типу; лічильник циклів - що не обнуляється, механічного типу; пресформа з можливістю заміни матриць полірованих на матриці з шагренню; комплект матриць полірованих - 8 штук; комплект матриць з шагренню - 8 штук, а також передати конструкторську документацію на Пресформу. Позов обґрунтовано неналежним виконанням ТОВ "Ин.Кол." своїх зобов`язань за договором від 04.11.2015 № 041115 щодо поставки на адресу ТОВ "Група Айсберг" пресформи для лиття під тиском на виріб "Спрей Кап" в комплекті з гаряче - канальною системою ТINА МС06 VV-075 6 drops загальною вартістю 1 774 498,32 грн. У відзиві ТОВ «Ин.КОЛ», який поданий у справі № 922/2071/17, товариство зазначає, що згідно з технічними характеристиками у специфікації № 1 до договору, товариство гарантувало замовнику нормальну роботу пресформи з гаряче-канальною системою будь-якого виробника, а не виключно ТINА МС06 VV-075 6 drops. ТОВ «Ин.КОЛ» вважає, що обов`язок поставки обладнання у вигляді гаряче канальної системи ТINА МС06 VV-075 6 drops відсутній. Також ТОВ «Ин.КОЛ» зазначено, що у сторін виникли розбіжності щодо умов поставки товару. Зокрема товариство вважає, що відповідно до п. 3.1. договору поставка продукції здійснюється шляхом її відвантаження за місцем її виготовлення.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За приписами ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що сторонами узгоджено предмет договору, кількість та якість продукції, технічні характеристики, строки поставки, ціну договору та порядок розрахунків, порядок приймання-передачі продукції в разі виявлення недоліків продукції (п. 6.1. договору).

Однак, у договорі сторонами не узгоджено умов поставки (місця поставки товару), в тому числі умов щодо обов`язку продавця (постачальника) доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні.

Стосовно порядку приймання-передачі продукції в разі виявлення недоліків продукції (п. 6.1. договору) суд зазначає наступне.

ТОВ «Ин.Кол.» зверталось з позовом до ТОВ «Група Айсберг» про розірвання договору № 041115, укладеного між ТОВ «Ин.Кол.» та ТОВ «Група Айсберг» 04.11.2015, мотивуючи свої вимоги істотним порушенням відповідачем умов зазначеного договору, які виразились в ухиленні ТОВ «Група Айсберг» від виконання взятих на себе зобов`язань щодо приймання виготовленої за договором продукції. Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.09.2018 у справі 920/401/18, яке набрало законної сили, у задоволенні позову було відмовлено. Судом встановлено, що відповідно до п. 6.1 договору, перевірка якості продукції здійснюється шляхом випробувань на обладнанні замовника. Обладнання замовника знаходиться за адресаою: 40020, Сумська обл., місто Суми, вул. Воровського, будинок 24. Отже, прийняття продукції відповідачем по договору № 041115 від 4 листопада 2015 року у відповідності до п. 6.1 договору, можливо тільки після вказаних випробувань, за результатами яких (у випадку коли випробування показали належну якість у відповідності до специфікації до договору) можливе прийняття та передача у формі підписання актів прийняття-передачі. Виконати цю вимогу п. 6.1 договору можливо тільки після вчинення дії позивача з доставки пресформи за адресою місцезнаходження замовника: місто Суми, вул. Воровського, будинок 24.

Таким чином, підстави для тлумачення умов договору в частині місця поставки товару за адресою місцезнаходження постачальника (ТОВ Ин.Кол.) відсутні. Суд враховує, що тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.

Також суд зазначає стосовно вимог позивача розтлумачити п. 2.3. договору наступним чином: ТОВ Ин.Кол. та ТОВ Група Айсберг як сторони за договором № 041115 від 04.11.2015 погодили виготовлення та поставку продукції - пресформи за відсутності у її комплекті будь-якої гаряче-канальної системи, в тому числі TINA МС06 VV-075 6 drops.

Відповідно до пункту 2.3. договору, постачальник виготовляє пресформу згідно зі зразком «Спрей Капа», наданого замовником. Постачальник виготовляє конструкторську документацію на пресформу, яка після виконання договору передається замовнику разом з пресформою. Технічні характеристики пресформи вказуються в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Вказаний пункт договору не містить умов щодо виготовлення та поставки продукції - пресформи за відсутності у її комплекті будь-якої гаряче-канальної системи, в тому числі TINA МС06 VV-075 6 drops.

Предметом укладеного між позивачем та відповідачем договору № 041115 від 04.11.2015 року є виготовлення та постачання продукції (пресформи) з визначеними індивідуальними ознаками, передбаченими специфікацією № 1 згідно зразку "Спрей Капа".

У специфікації № 1 до договору сторонами узгоджено технічні характеристики, яким повинна відповідати продукція, що поставляється за договором, в тому числі тип летникової системи Гарячеканальна.

Спосіб захисту, обраний позивачем не втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути позивач.

Фактично позивач просить суд встановити обставини (факт) відсутності у нього обов`язку поставити пресформу у комплекті з гаряче-канальною системою, чого не вбачається з умов договору та специфікації до нього.

Слід зазначити, що дослідження вказаних обставин є предметом спору у справі 922/2071/17. Зокрема, згідно з постановою від 29.03.2018, Верховний Суд, скасовуючи рішення Господарського суду Харківської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 зазначив, що при новому розгляді суду необхідно дослідити фактичні обставини щодо того, чи можливе використання пресформи для лиття під тиском на виріб "Спрей Кап" за відсутності гаряче-канальної системи TINA MС 06 VV-075 6 drops., чи обов`язок поставки обладнання вартістю 324 238,32 грн., що є різницею між сумою позовних вимог та загальною сумою договору, є договірним чи позадоговірним зобов`язанням.

Судом встановлено, що у договорі відсутні незрозумілі поняття, терміни, слова, які не дають змоги з`ясувати наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для його тлумачення відповідно до ст.213 ЦК України. При тлумаченні умов договору суд не має права створювати нові його умови, які відсутні у змісті такого договору, а лише роз`яснює вже існуючі умови.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для тлумачення умов договору, тому відмовляє у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем заявлені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп., що підтверджуються платіжним дорученням № від 11.07.2019.

21.10.2019 позивач подав уточнений розрахунок суми судових витрат (вх. № 8548 від 21.10.2019), в якому просить суд при вирішенні справи по суті стягнути з відповідача, крім судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 64 923 грн 10 коп.

За приписами ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обв`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивачем було зазначено суму попередніх судових витрат, які складаються з витрат по сплаті судового збору.

Позивач не зазначив, що планує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги ні в першій заяві по суті справи, ні на стадії підготовчого провадження.

Неповідомлення позивачем іншого учасника справи (відповідача) про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог, позбавило відповідача можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до частин 5, 6 статті 126 ГПК.

З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про відшкодування (розподіл) судових витрат на професійну правничу допомогу згідно з уточненим розрахунком суми судових витрат (вх. № 8548 від 21.10.2019).

Відповідачем при розгляді справи понесенні судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 13 000 грн. Факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зазначеній сумі підтверджується витягом з договору надання правничої (правової) допомоги № А1-608/19-г від 06.08.2019, додатком № 1 до договору № А1-608/19-г від 06.08.2019, платіжними дорученнями № 3840 від 15.08.2019 про сплату 3 000 грн. 00 коп., № 3841 від 15.08.2019 про сплату 2500 грн. 00 коп., № 3947 від 06.09.2019 про сплату 2500 грн. 00 коп., № 4101 від 15.10.2019 про сплату 2500 грн. 00 коп., № 4126 від 18.10.2019 про сплату 2500 грн. 00 коп., актами прийняття-передачі наданих послуг від 14.08.2019, від 21.08.2019, від 09.09.2019, ордером серії СМ № 91-19 від 21.08.2019. Попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу поданий відповідачем разом з відзивом на позовну заяву (а.с. 111).

До складу наданих послуг входить аналіз наданих клієнтом документів по справі № 920/752/19, формування позиції по справі, підготовка відзиву на позовну заяву (вартість послуг - 3000 грн. 00 коп.), а також витрати на представництво інтересів в Господарському суді Сумської області (2500 грн. 00 коп. за кожне засідання).

Позивач заперечує проти поданого відповідачем розрахунку витрат на правову допомогу та вважає суму витрат надмірною (відповідь на відзив, вх. № 7130 від 04.09.2019).

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Разом з тим поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та доведеності понесених витрат.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.07.2019 відкрито провадження у справі № 920/752/19 та призначене підготовче засідання на 21.08.2019, 10:30. У судовому засіданні 21.08.2019 судом оголошено перерву до 09.09.2019, 12:30. Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.09.2019 відкладене підготовче засідання на 15.10.2019, 11:00. Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.10.2019 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2019, 12:45.

Згідно зі ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ст. 120 ГПК України).

За приписами ст. 182 ГПК України, підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи.

Розглянувши надані відповідачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи критерії пропорційності та розумності, суд вважає, що відповідачем не доведено, що витрати на участь у судових засіданнях адвоката на стадії підготовчого провадження у справі були неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, враховуючи, що явка представників сторін у судові засідання на стадії підготовчого провадження судом обов`язковою не визнавалась, тому господарський суд зменшує заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 5500 грн 00 коп. Судом враховані надані адвокатом послуги з аналізу документів по справі № 920/752/19, формування позиції по справі, підготовки відзиву на позовну заяву, а також витрати на представництво інтересів відповідача в Господарському суді Сумської області на стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору, витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 15, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Ин.Кол. до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Група Айсберг про тлумачення умов договору № 041115, укладеного між сторонами 04.11.2015 відмовити.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю Ин.Кол., покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Ин.Кол..

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ин.Кол. (пров. Лелюківський, буд. 3, м. Харків, 61010, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Група Айсберг (вул. Ю. Вєтрова, буд. 24, м. Суми, 40020, ) 5 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до ст. 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

7. Відповідно до пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складене 29.10.2019.

Суддя Є.А. Жерьобкіна