номер провадження справи 33/132/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 Справа № 908/1901/19

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 9)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Хомченко Тетяни Григорівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Павленко В.А.- довіреність № 481/20-19 від 15.01.2019 р.

від відповідача: Іващенко М.В., довіреність № 1671 від 28.10.2019; ОСОБА_1 (особисто) паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 22.12.2009;

вільний слухач - ОСОБА_2

СУТНІСТЬ СПОРУ:

У господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 17116,57 грн., 3% річних в сумі 950,96 грн. та втрат від інфляції в сумі 2754,40 грн., всього 20821,93 грн.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1901/19 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.08.2019 р. у справі № 908/1901/19 вказана позовна зава залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

Позивач у встановлений строк надіслав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з доказами на виконання вимог суду.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1901/19 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 33/132/19. Судове засідання призначено на 01.10.2019 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 розгляд справи відкладено на 29.10.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України під час судового розгляду справи здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Позовні вимоги мотивовано наступним. Позивач здійснює постачання теплової енергії та гарячої води у житловий будинок по АДРЕСА_2 , в тому числі і до нежитлового приміщення № НОМЕР_2 цокольного поверху (літ.А-5), площею 107,2 кв.м, яким користується відповідач на праві оренди згідно договору оренди від 10.06.2016 за № 262/3. Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладено. Позивачем надсилався 2 примірники договору на адресу відповідача для підписання, однак останній від укладення договору ухилився. Не зважаючи на відсутність договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання послуг з централізованого опалення, позивач за первісним позовом з початку та до кінця опалювальних сезонів у період: 2016-2017 років, 2017-2018 років, 2018-2019 років був змушений здійснювати відпуск теплової енергії відповідачу. За період: листопад 2016- квітень 2019 позивачем було відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 30245,07 грн., направлено на адресу відповідача акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на їх оплату. Однак відповідач на протязі спірного періоду не виконав свої обов`язки по сплаті спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 17116,57 грн. Внаслідок порушення відповідачем строків розрахунків, встановлених договором, позивачем також заявлені вимоги про стягнення 3% річних в сумі 950,96 грн. та втрат від інфляції в розмірі 2754,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за первісним позовом посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 53, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, ЗУ "Про теплопостачання" № 2633-ІV від 02.06.2005р., "Правила користування тепловою енергією", затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (Т.2;а.с.1-5), і зазначив, що у його користуванні дійсно перебуває нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , площею 107,2 кв.м, для розміщення майстерні з ремонту одягу, взуття. Однак, приміщення було передано в оренду балансоутримувачем з самовільно переобладнаною системою опалення, у приміщенні відсутні радіатори з опалення, про що позивач є обізнаним. Відповідач вказує на те, що в зв`язку з відсутністю у приміщенні радіаторів на опалення, оплата має здійснюватись не за опалення, а за втрату теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку прокладеними в підвалі. На замовлення відповідача фахівцем проведено розрахунок теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню, відповідно до якого розрахунок повинен відбуватися за формулою: Q=Q1=337ккал/год. Незважаючи на наявний розрахунок виконаний фахівцем у цій області, позивачем здійснюється нарахування пропорційно до опалювальної площі, з врахуванням неіснуючих 34 радіаторів. В зв`язку з наявними суперечками, між сторонами не був підписаний договір. Втім, незважаючи на відсутність договору, відповідач оплачував теплову енергію відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню за формулою: Q=Q1=337ккал/год, тож ці періодичні за належною формою, ніяким чином не свідчать про визнання відповідачем боргу. Вважає, що позивачем не доведено факт поставки теплової енергії відповідачу в обсягах заявлених до стягнення.

У судовому засіданні 29.10.2019 справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст.ст. 233, 240, 241 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

У своїй виробничій та фінансовій діяльності Концерн підпорядкований, підзвітний Запорізькій міській раді (п. 1.4. Статуту).

Згідно пояснень позивача, Концерн «Міські теплові мережі» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії в гарячій воді ФОП ОСОБА_1 у належне їй нежитлове цокольне нежитлове приміщення № 130, загальною площею 107,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене нежитлове приміщення є частиною житлового будинку та має єдину, невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Як свідчать матеріали справи, нежитлове приміщення АДРЕСА_4 перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_1 на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 262/3 від 10.06.2016.

Матеріали справи свідчать про намагання сторонами врегулювати правовідносини, що між ними виникли. Так, 13.10.2016 ФОП ОСОБА_1 звернулась до Шевченківської районної філії Концерну МТМ з заявою про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт розташований за адресою: АДРЕСА_4 Концерном «МТМ» було підготовлено проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345269 від 01.10.2017 та надано його нарочно відповідачу разом з додатками № 1, 2, 3, 4 та супровідним листом від 25.10.2017. Згодом, 12.10.2018 позивач супровідним листом за вих№2804/09-1 від 11.10.2018 надіслав два примірники договору купівлі-продажу теплової енергії на адресу відповідача поштою.

Однак, станом на момент розгляду спору, договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладено.

Доказів звернення позивача до суду з позовом про спонукання відповідача до укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, матеріали справи не містять.

Позивач вказує на те, що незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , позивач у період: з листопада 2016 по квітень 2019, здійснював відпуск теплової енергії, в тому числі, і відповідачу. Постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради: «Про початок опалювального сезону 2016-2017 років у м. Запоріжжя» від 13.10.2016; «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років у м. Запоріжжя» від 20.10.2017; «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років у м. Запоріжжя» від 06.11.2018.

На підтвердження обсягу відпущеної відповідачу теплової енергії позивачем надано в матеріали справи акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період та розрахунок відпущеної теплової енергії по договору №345269.

Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 у спірний період, однак зазначає, що у приміщенні, яке перебуває в нього на праві оренди відсутні радіатори опалення, тож позивачем необґрунтовано розраховується обсяг відпущеної ФОП ОСОБА_1 теплової енергії з урахуванням 34 неіснуючих радіаторів.

На підтвердження надано акт обстеження нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 10.07.2016, складеного в зв`язку з передачею приміщення в користування комісією у складі майстра дільниці № 3 ОСОБА_3 , майстрів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у присутності орендаря ОСОБА_1 , яким встановлено, що на час обстеження приміщення знаходиться у задовільному санітарному та технічному стані, на стояках опалення відсутні радіатори, тривалий час вказане приміщення було вільне. Відповідач звернув увагу суду, що в акті допущена технічна помилка щодо дати його складення, акт обстеження був складений комісією 10.06.2016, у день укладення договору оренди, дата ж 10.07.2016 припадає на неділю.

Матеріали справи містять акти обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення, розташованого на цокольному поверсі п`яти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_2 від 10.02.2016 та від 17.11.2016, складені працівниками філії Концерну «МТМ» Шевченківського району. Так, актом від 10.02.2016 (Т.1;а.с.45) встановлено, що у приміщенні встановлені радіатори чугунці в кількості 34 секцій. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє - не має підведення. Актом від 17.11.2016 (Т.1;а.с.46) встановлено, що опалювальні пристрої централізованої системи опалення демонтовані. Проекту реконструкції не надано. Гаряче водопостачання відсутнє. При цьому, будь-яких порушень вимог технічної експлуатації внутрішньо будинкових інженерних мереж вказаним актом не встановлено, припису щодо необхідності відновлення у приміщенні пристроїв опалення, акт не містить.

Доказів здійснення саме відповідачем демонтажу опалювальних пристроїв, позивачем в матеріали справи не надано. Навпаки, у листі за вих.№731/33 від 20.02.2019 (Т.2;а.с.14-15) позивач визнає, що відповідачу в оренду здано приміщення, де вже було проведено самовільне переобладнання системи опалення.

Відповідач стверджує, що приміщення ним отримано в оренду без приладів опалення. У зв`язку з чим ФОП Хомченко Т.Г. замовлено у фахівця - ФОП Журавель Ю.М. (кваліфікаційний сертифікат серія АР №004942 від 16.11.2012) виготовлення розрахунку теплового навантаження на опалення за фактичним теплоспоживанням. Згідно складеного фахівцем розрахунку, теплове навантаження на опалення за фактичним споживанням має визначатись за формулою: Q=Q1=337ккал/год. Отже, протягом спірного періоду відповідачем здійснювались оплати на користь позивача за теплову енергію відповідно до теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню згідно вказаного розрахунку. Копія розрахунку міститься в матеріалах справи (Т.2;а.с.6-10).

Спір між сторонами виник стосовно розміру нарахованого позивачем обсягу спожитої ФОП ОСОБА_1 у період: з листопада 2016 по квітень 2019 теплової енергії і відповідно її вартості.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються "Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 "(далі Правила № 1198) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою KMУ від 21.07.2005р. № 630. Вказані правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями.

Відповідно до п. 4 Правил № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Частиною 2 ст. 275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Враховуючи викладене, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов`язковою.

В той же час, станом на момент розгляду спору, договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладено.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, у ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 цієї ж статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Суд погоджується з твердженням позивача щодо того, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку проведення розрахунку за спожиту у спірний період теплову енергію.

В той же час, відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже, позивачем має бути доведено обсяг фактично спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період.

Відповідно до п. 23 Правил № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Позивач у позові зазначає, що у період: листопад 2016 - квітень 2019 ним відповідачу відпущено, а останнім спожито теплову енергію на загальну суму 30245,07 грн., з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати, залишок боргу складає 17116,57 грн. Згідно доданого до позову розрахунку теплової енергії по договору № 345269 (Т.1;а.с.11), розрахунок проведено по показанням будинкового приладу обліку на опалення пропорційно тепловим навантаженням. Сумарне теплове навантаження будинку складає: Q=408929 ккал/год. Навантаження ФОП Хомченко Т.Г.: Q=4639 ккал/год.

Згідно пояснень позивача, теплове навантаження відповідача: Q=4639 ккал/год встановлено договором купівлі-продажу теплової енергії № 345269 від 01.10.2017, примірник якого був надісланий відповідачу, однак останнім не підписаний. Також у розрахунку є посилання на те, що величина теплового навантаження на опалення визначена фірмою «Титан» ліцензія №00280 від 28.07.1997, однак доказів на підтвердження даних обставин в матеріали справи не надано.

Дослідивши надані позивачем акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на їх оплату за спірний період (Т.1;а.с.61-96), судом встановлено, що всі вони містять посилання на договір №345269 від 01.10.2016, у призначенні платежу згідно з рахунками на оплату теплової енергії також зазначено договір №345269 від 01.10.2016. При цьому, належних доказів направлення на адресу відповідача вказаних актів та рахунків позивачем в матеріали справи не надано: реєстри поштових відправлень не містять відтиску поштового штемпелю та дати відправлення кореспонденції; у реєстрах про отримання актів та рахунків нарочно, не зазначено дату отримання документів та не вказано прізвище особи, яка їх отримала.

У позовній заяві позивач вказує на порушення відповідачем п.п. 6.1., 6.7.1, 6.7.2 договору.

Однак, як зазначено вище та не заперечується сторонами, станом на момент розгляду спору, договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладено, відповідно положення неукладеного договору не можуть застосовуватись до правовідносин сторін, в т.ч. і визначене договором теплове навантаження.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилаючись на здійснення розрахунку спожитого відповідачем у спірний період обсягу теплової енергії з врахуванням даних будинкового приладу обліку, позивачем не надано в матеріали справи актів зняття показань з будинкового засобу обліку по АДРЕСА_2 , тож суд позбавлений можливості перевірити правомірність здійснення розрахунку. Застосовуючи у розрахунку теплове навантаження Q=4639 ккал/год, позивачем не доведено обґрунтованість застосування вказаної величини теплового навантаження.

Рішення Запорізької міської ради про початок опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, на які посилається позивач, лише підтверджують факт здійснення позивачем теплопостачання у спірному періоді, однак не доводять обсяг поставленої відповідачу теплової енергії.

Отже в даному випадку позивачем не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період: листопад 2016-квітень 2019 теплової енергії на суму 30245,07 грн., відповідно не доведеною є і заявлена до стягнення сума основного боргу 17116,57 грн.

Доводи позивача, викладені ним у позовній заяві, суд вважає непереконливими та такими, що не підтверджуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Враховуючи наведене, вимоги Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 17116,57 грн., задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 950,96 грн. та втрат від інфляції в розмірі 2754,40 грн. також залишаються судом без задоволення, оскільки позивачем не доведено прострочення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання на заявлену до стягнення суму основного боргу, а отже відсутня правова підстава для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Концерну "Міські теплові мережі", судом відмовляється.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - « 04» листопада 2019.

Суддя М.В. Мірошниченко