ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2019 м.Дніпро Справа № 908/344/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Подобєда І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2019 (повний текст оформлений 12.04.2019, суддя Федорова О.В.) у справі №908/344/19

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка", м.Запоріжжя

про стягнення 97 178 грн. 67 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" на свою користь 81 368,52 грн. основного боргу, 13 419,87 грн. пені, 951,05 грн. інфляційних втрат та 1 439,23 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.04.2019 у справі №908/344/19 позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" на користь Концерну "Міські теплові мережі" 81 368,52 грн. основного боргу, 13 419,35 грн. пені, 1 439,23 грн. 3% річних, 951,05 грн. інфляційних втрат, 1 920,99 грн. судового збору та 26,92 грн. поштових витрат; в частині стягнення пені в розмірі 0,52 грн. відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги з листопада 2017 року по квітень 2018 року у сумі 81 368,52 грн.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Оскільки умовами договору передбачено стягнення пені за порушення строків оплати послуг, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку заявленої до стягнення пені, дійшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення пені у сумі 13 419,35 грн.

Місцевим господарським судом відхилені заперечення відповідача щодо неналежності об`єктів споживання, з тих підстав, що договір на постачання теплової енергії укладений позивачем на підставі отриманої відповіді від ТОВ "Ластівка" з документальним підтвердженням факту права власності на майно. До того ж, матеріали справи містять докази отримання відповідачем як рахунків на оплату наданих послуг з теплопостачання, так і актів приймання-передачі цих послуг за вказаний період. Відповідач жодним чином не спростував факт надання позивачем послуг з теплопостачання за вказаними об`єктами або факт неотримання перелічених вище документів. Крім того, умовами договору (п. 3.2.9 договору) сторонами було врегулювало, що у разі продажу власного приміщення споживач повинен письмово сповіщати теплопостачальну організацію.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ластівка" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2019 у справі №908/344/19 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору є стягнення заборгованості за теплову енергію, яка відповідно до Закону України "Про теплопостачання" є товаром та оплачується споживачем, яка використовує її на підставі договору.

Апелянт зазначає, що спірним договором передбачено постачання теплової енергії на об`єкти по вул. Бородинська, буд 6а, приміщення 178 (перший поверх), загальна площа 13,8 кв.м, приміщення 326 (перший поверх), загальна площа 203,8 кв.м.,; приміщення 325 (перший поверх), загальна площа 210,3 кв.м.

Між тим, апелянт не міг бути споживачем теплової енергії за спірним договором, оскільки з 2014 року не є власником вказаних приміщень. Так, в процесі реорганізації шляхом виділу зі складу були створені окремі юридичні особи, яким 01.02.2014 були передані за актами приймання-передачі відповідачем до статутного капіталу вищезазначені приміщення: Товариству з обмеженою відповідальністю "Клемента" приміщення №325 загальною площею 210,3 кв.м.; Товариству з обмеженою відповідальністю "Люктон-2013" приміщення №326 загальною площею 203,8 кв.м.; Товариству з обмеженою відповідальністю "Крептон-Н" приміщення №178 загальною площею 13,8 кв.м.

Апелянт зазначає, що повідомляв суд першої інстанції про відчуження нежитлових приміщень із наданням відповідних доказів та надав пояснення щодо помилкового підписання керівником відповідача спірного договору та надання позивачу застарілої інформації щодо права власності на вказані об`єкти, однак місцевим господарським судом не досліджено вказані докази та доводи, що призвело до ухвалення помилкового рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М., відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2019 у справі №908/344/19, розгляд справи призначено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

31.05.2019 від Концерну "Міські теплові мережі" надійшов відзив на апеляційному скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Вважає правильним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, з посиланням на те, що спірний договір укладений на підставі поданих відповідачем документів, що підтверджували право власності на об`єкти теплоспоживання. Позивач зазначає, що доводи апелянта стосовно укладення ним договору щодо неналежних об`єктів можуть бути предметом кримінального провадження, однак не мають доказової сили у цій справі.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019 визначено для розгляду справи №908/344/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2019 справу №908/344/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Подобєда І.М., Широбокової Л.П.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 визначено для розгляду справи №908/344/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Кощеєв І.М., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.09.2019 справу №908/344/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Подобєда І.М., Кощеєва І.М.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 09.10.2017 між Концерном "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Дніпровського району (Теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ластівка" (споживач) укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636, відповідно до пункту 1.1 якого теплопостачальна організація відпускає теплову енергію у вигляді гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язаний прийняти теплову енергію в обсязі і порядку постачання теплової енергії згідно додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами), і дотримуватися передбаченого договором розподілу і режиму використання теплової енергії, а також забезпечити експлуатацію системи теплоспоживання.

Пунктом 3.2.9 договору встановлено, що споживач зобов`язується письмово сповіщати з відповідними підтверджуючими документами теплопостачальну організацію, зокрема, про продаж власного приміщення, розірвання договору оренди, зміну власного найменування.

Відповідно до пункту 5.1 договору облік теплової енергії на потреби опалення здійснюється за місцем виконання зобов`язань на підставі показів вузла комерційного обліку, приєднаного до зовнішніх інженерних мереж. Обсяг відпущеної та спожитої теплової енергії приміщенням споживача визначається на межі продажу пропорційно площі цього приміщення, з урахуванням температури внутрішнього повітря в ньому в залежності від функціонального призначення приміщення, визначеного у відповідному рішенні органів місцевого самоврядування.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються виключно в грошовій формі, згідно з діючим на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. На підставі показань вузла комерційного обліку.

Відповідно до пункту 6.4 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, в якому Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію на опалення, та/або надає послугу з гарячого водопостачання споживачу.

Розрахунки за договором здійснюються споживачем до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку за відповідний місяць, який вручається споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому договорі адресою. У разі неотримання рахунку до 12-го числа місяця наступного за розрахунковим, споживач (його представник) зобов`язаний прибути в приміщення теплопостачальної організації не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим та отримати рахунок на оплату. Нез`явлення споживача (його представника) до встановленої дати у теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від оплати за теплову енергію (пункт 6.5.1 договору).

Пунктом 6.6 договору встановлено, що приймання-передача теплової енергії, відпущеної та спожитої споживачем у відповідному розрахунковому місяці, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг теплової енергії у відповідному розрахунковому місяці встановлюється відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. 2-А документи: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (пункт 6.7 договору).

Відповідно до пункту 6.8 договору споживач зобов`язується повернути не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, теплопостачальній організації підписаний та скріплений печаткою споживача (у разі наявності та використання печатки) один примірник акта приймання-передачі теплової енергії, де зазначаються фактичні обсяги спожитої теплової енергії згідно з цим договором у розрахунковому місяці, її фактична ціна та вартість.

У разі неподання або несвоєчасного подання споживачем Теплопостачальній організації підписаного акта приймання-передачі теплової енергії за цим договором за відповідний розрахунковий період, такі дії (бездіяльність) вважаються односторонньою відмовою споживача від підписання акту приймання-передачі теплової енергії за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому:

- споживач визнає, що даний акт приймання-передачі теплової енергії вважається підписаним в односторонньому порядку та погоджений ним за обсягом та вартістю у відповідному розрахунковому періоді;

- споживач не має права заперечувати проти обсягів відпущеної та спожитої теплової енергії за цим договором за відповідний розрахунковий період;

- споживач не заперечує та визнає, що він зобов`язаний оплатити Теплопостачальній організації вартість теплової енергії в розмірі, визначеному в акті приймання-передачі теплової енергії в строки, визначені цим договором;

- сторони погодили перелік документів, які вони вважають достатніми та належними для розрахунків за теплову енергію: рахунок на оплату за відповідний місяць, який виставляється згідно з пунктом 6.5.2 договору (пункт 6.9 договору).

Відповідно до пункту 10.1 цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання сторонами письмової угоди про його розірвання, або припинення його дії. У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами і теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання з 01.10.2017.

Додатком №1 до договору №102636 від 09.10.2017 сторонами визначені об`єкти (приміщення), за якими теплопостачальна організація відпускає теплову енергію: АДРЕСА_1 (перший поверх), загальна площа 13,8 кв.м.; АДРЕСА_2 Бородинська, буд. 6а, АДРЕСА_3 (перший поверх), загальна площа 203,8 кв.м.,; вул АДРЕСА_4 Бородинська, буд. 6а, приміщення 325 (перший поверх), загальна площа 210,3 кв.м.

Пунктом 3 додатку сторонами визначено, що орієнтовна вартість теплової енергії, що відпускається споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору становить 71124,54 грн., ПДВ 14224,91 грн., усього з ПДВ 85349,44 грн.

В додатку №4 до договору №102636 від 09.10.2017 встановлено, що тариф на теплову енергію складає 1723,50 грн. (з ПДВ)

На виконання умов договору №102636 від 09.10.2017 про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді Концерн "Міські теплові мережі" в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року відпустив теплову енергію споживачу на об`єкти, що визначені в додатку №1 до договору, про що складені акти приймання-передачі теплової енергії та виставлені рахунки на оплату наданих послуг.

В матеріалах справи містяться реєстри вручення актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків на оплату наданих послуг, відповідно до яких, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" отримував акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки за спірний період.

Акти приймання-передачі за період з листопад 2017 року по квітень 2018 року споживачем не підписані, жодних заперечень щодо них відповідачем не надано. У зв`язку із зазначеним, вказані акти приймання-передачі, відповідно до пункту 6.9 договору, є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Концерн "Міські теплові мережі" посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ластівка" зобов`язання за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року.

З метою досудового врегулювання спору на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" 26.09.2018 була надіслана претензія №1934/09 від 25.09.2018 з вимогою терміново погасити заборгованість за теплову енергію в розмірі 81 368,52 грн., яка залишилась без задоволення.

Предметом спору є заборгованість за теплову енергію, поставлену за договором про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017 за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено поняття теплової енергії це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України та статті 275 Господарського кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між ними договору, які породили взаємні обов`язки: обов`язком позивача стало постачання відповідачу теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення, а обов`язком відповідача оплата вартості теплової енергії в порядку та на умовах, визначених договором.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 193 Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Постачання теплової енергії в гарячій воді здійснювалось на об`єкти споживання з визначеним договором розрахунковим тепловим навантаженням на опалення (0,021660 Гкал/годину) та обсягом водопостачання приміщення, яке розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул. Бородинська, буд. 6а приміщення 178 загальною площею 13,8 кв.м.; приміщення 326 загальною площею 203,8 кв.м., приміщення 325 загальною площею 210,3 кв.м.

Як зазначено у рішенні суду, судом при розгляді доводів позивача надана правова оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а саме: умовам договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді №102636 від 09.10.2017, актам приймання-передачі теплової енергії та рахункам на оплату спожитої теплової енергії за спірний період.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії та гарячої води на суму 81 368,52 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 81 368,52 грн. основного боргу обґрунтована та підлягає задоволенню.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 7.2.10 договору за порушення споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених у пункті 6.4 цього договору, останній сплачує теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за спожиту теплову енергію за кожний день прострочення по день фактичної оплати. Оплата пені не звільняє споживача від виконання своїх обов`язків по оплаті заборгованості.

За порушення строків оплати наданих послуг позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня в розмірі 13 419,87 грн. за період з 20.12.2017 по 31.09.2018.

Місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, виявлено помилки та встановлено, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у сумі 13 419,35 грн. за період з 20.12.2017 по 30.09.2018.

Апеляційна скарга не містить вимог щодо арифметичної правильності нарахування вказаної суми.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 1439,23 грн. за період з 20.12.2017 по 30.09.2018 та 951,06 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 по серпень 2018 року (включно), які місцевим господарським судом визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга не містить вимог щодо арифметичної правильності нарахування вказаних сум.

Місцевим господарським судом відхилені заперечення відповідача щодо неналежності об`єктів споживання з огляду на те, що договір на постачання теплової енергії укладений позивачем на підставі отриманої відповіді від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" з документальним підтвердженням факту права власності на майно. До того ж, матеріали справи містять докази отримання відповідачем як рахунків на оплату наданих послуг з теплопостачання, так і актів приймання-передачі цих послуг за вказаний період. Відповідач жодним чином не спростував факт надання позивачем послуг з теплопостачання за вказаними об`єктами або факт неотримання перелічених вище документів. Окрім того, умовами договору (п. 3.2.9 договору) сторонами було врегулювало, що у разі продажу власного приміщення споживач повинен письмово сповіщати теплопостачальну організацію.

Враховуючи встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що з 2014 року не є власником приміщень, які є об`єктом теплоспоживання, тому не є споживачем у розумінні Закону України "Про теплопостачання", у зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити.

Апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта.

Предметом спору є заборгованість за теплову енергію, поставлену за договором про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017 за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року.

Відповідно до статі 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджується, що перед укладенням договору про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017 між сторонами відбувалося листування про перелік об`єктів, щодо яких підлягає укладенню договір про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Так, листом №14 від 25.09.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ластівка" надано інформацію, в якій, зокрема, зазначено про перебування на балансі нежитлових приміщень по вул. Бородінській, 6а на першому поверсі, які фактично не використовуються у господарській діяльності (приміщення потребують ремонту, орендатори відсутні), загальною площею 427,9 кв.м. (а.с. 111).

До вказаного листа Товариством з обмеженою відповідальністю "Ластівка" додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, відповідно до яких нежитлові приміщення об`єкти по АДРЕСА_5 а, № АДРЕСА_6 (перший поверх), загальна площа 13,8 кв.м, №326 (перший поверх), загальна площа 203,8 кв.м., №325 (перший поверх), загальна площа 210,3 кв.м. належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Ластівка".

Також на кожний об`єкт (нежитлові приміщення об`єкти по АДРЕСА_7 . Бородинська, буд 6а, №178 (перший поверх), загальна площа 13,8 кв.м, №326 (перший поверх), загальна площа 203,8 кв.м., №325 (перший поверх), загальна площа 210,3 кв.м.) надано копії свідоцтв про право власності.

Вказана інформація стала підставою для укладення між сторонами договору про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017.

Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період (з листопада 2017 року по квітень 2018 року) Концерн "Міські теплові мережі" здійснював поставку теплової енергії на вказані об`єкти теплоспоживання, претензії щодо наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Опалювальний сезон 2017-2018 років у м. Запоріжжя:

- розпочався з 24 жовтня 2017 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 617 від 20.10.2017 року;

- закінчився 05 квітня 2018 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 151 від 04.04.2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом про доведеність матеріалами справи виконання позивачем зобов`язань за договором про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017 у спірний період.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що в процесі реорганізації шляхом виділу зі складу були створені окремі юридичні особи, яким 01.02.2014 були передані за актами приймання-передачі відповідачем до статутного капіталу вищезазначені приміщення: Товариству з обмеженою відповідальністю "Клемента" приміщення №325 загальною площею 210,3 кв.м.; Товариству з обмеженою відповідальністю "Люктон-2013" приміщення №326 загальною площею 203,8 кв.м.; Товариству з обмеженою відповідальністю "Крептон-Н" приміщення №178 загальною площею 13,8 кв.м., оскільки позовні вимоги стосуються не питання власності спірних приміщень, а стягнення заборгованості за договором, який укладений відповідачем на підставі наданих самим же відповідачем документів.

Наведені апелянтом доводи щодо помилковості укладення спірного договору можуть бути предметом розгляду спору про визнання недійсним договору про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017.

Апеляційний господарський суд звертає увагу апелянта на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження розірвання або визнання недійсним договору про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102636 від 09.10.2017 в установленому законом порядку.

Доводи апелянта про те, що товариство не є споживачем у розумінні Закону України "Про теплопостачання" до уваги не приймаються, оскільки вказаним законом не заборонено укладення договір на теплопостачання особами, які не є власниками приміщень.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2019 у справі №908/344/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.04.2019 у справі №908/344/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ластівка".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд