ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09.10.2019 Справа № 917/1735/19

Суддя Господарського суду Полтавської області Сірош Д.М., розглянувши матеріали позовної заяви

Фізичної особи - підприємця Визіра Володимира Олексійовича

до 1. Секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича,

2. Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросельхозтехніка»

про визнання незаконними розпоряджень, визнання дій незаконними, визнання бездіяльності, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Визір Володимир Олексійович звернувся з позовом до Секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросельхозтехніка» про визнання незаконним розпорядження Секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 10.10.2018 № 70-р (зі змінами, внесеними розпорядженнями Секретаря Полтавської міської ради від 18.03.2019 № 21-р і від 21.08.2019 № 60-р);

- визнання дій Секретаря Полтавської міської ради зі зміни постійною комісією з питань регулювань орендних відносин щодо комунального майна міста способу розміщенням оголошення про намір передати майно в оренду, оформлені протоколом від 31.07.2019 № Пр/01-05/02-01-07 незаконними;

- визнання бездіяльності Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради з не оприлюднення у 2019 році в засобах масової інформації та на офіційних веб-сайтах переліку майна, що може бути передано в оренду;

- визнання відмови управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради в укладенні з позивачем договору оренди нежитлового приміщення за адресою: вул. Панаса Мирного, 2а, в м. Полтаві незаконною;

- визнання незаконним розпорядження Секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 12.09.2019 № 66-р в частині надання згоди на укладення договору оренди нежитлового приміщення площею 82,0 кв.м за адресою: вул. Панаса Мирного 2а в м. Полтаві з товариством з обмеженою відповідальністю «Агросельхозтехніка»;

- визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення за адресою: вул. Панаса Мирного 2а, м. Полтава укладеного 12.09.2019 між Управлінням майном комунальної власності Полтавської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросельхозтехніка».

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Так, відповідно до частини 1 зазначеної статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/11188/17 зроблено висновок та зазначено, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічний висновок наведено у пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам".

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до положень статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 4, 20 та 45 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 Господарського процесуального кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Як убачається з позовної заяви, позивачем заявлено позов на захист приватного інтересу шляхом:

- визнання незаконним розпорядження Секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 10.10.2018 № 70-р (зі змінами, внесеними розпорядженнями Секретаря Полтавської міської ради від 18.03.2019 № 21-р і від 21.08.2019 № 60-р);

- визнання дій Секретаря Полтавської міської ради зі зміни постійною комісією з питань регулювань орендних відносин щодо комунального майна міста способу розміщенням оголошення про намір передати майно в оренду, оформлені протоколом від 31.07.2019 № Пр/01-05/02-01-07 незаконними;

- визнання бездіяльності Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради з не оприлюднення у 2019 році в засобах масової інформації та на офіційних веб-сайтах переліку майна, що може бути передано в оренду;

- визнання відмови управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради в укладенні з позивачем договору оренди нежитлового приміщення за адресою: вул. Панаса Мирного,2а,в м. Полтаві незаконною;

- визнання незаконним розпорядження Секретаря Полтавської міської ради Шамоти Олександра Сергійовича від 12.09.2019 № 66-р в частині надання згоди на укладення договору оренди нежитлового приміщення площею 82,0 кв.м за адресою: вул. Панаса Мирного 2а в м. Полтаві з товариством з обмеженою відповідальністю «Агросельхозтехніка»;

- визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення за адресою: вул. Панаса Мирного 2а, м. Полтава укладеного 12.09.2019 між управлінням майном комунальної власності Полтавсько міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросельхозтехніка».

Проте з огляду на положення пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

В даному випадку відсутній спір щодо права власності чи іншого речового права щодо нерухомого майна - нежитлового приміщення.

Як вбачається з тексту позовної заяви позивачем заявлено лише похідні вимоги (визнання незаконними розпоряджень, визнання дій незаконними, визнання бездіяльності, визнання недійсним договору).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України похідною є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного позовна заява залишається без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статті 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Згідно з частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 162, 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву залишити без руху.

Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: обґрунтування підстав звернення з похідними вимогами (визнання незаконними розпоряджень, визнання дій незаконними, визнання бездіяльності, визнання недійсним договору) з огляду на пункт 6 статті 20 господарського процесуального кодексу України.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, але не пізніше 28.10.2019.

Попередити позивача про те, що у разі усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду; інакше- вважається неподаною та повертається особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (статті 235, 255 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Д.М. Сірош