ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/15648/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огороднік К.М. - головуючий, Банасько О.О., Катеринчук Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

за участю представника ТзОВ "Факторингова компанія "Фрима" - адвокат Пазюк Є.С.,

(дов. від 24.09.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019

та постанову Господарського суду м. Києва від 05.02.2019

у справі № 910/15648/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фрима"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укртранслогистика 2"

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фрима" (далі-ТзОВ "Факторингова компанія "Фрима", заявник) звернулося до суду з заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укртранслогистика 2" (далі - ТзОВ "Укртранслогистика 2", боржник).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.11.2018 заяву про порушення справи про банкрутство прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.12.2018 відкрито провадження у справі №910/15648/18, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Козлова В.О. та дату попереднього засідання.

21.01.2019 від розпорядника майна боржника надійшов реєстр вимог кредиторів з письмовими висновками до нього.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду м.Києва від 22.01.2019 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 1 310 770,00 грн.

31.01.2019 було проведено загальні збори кредиторів ТзОВ "Укртранслогистика 2", що підтверджується відповідним протоколом №1/19. Під час проведення загальних зборів кредиторів було визначено кількісний склад комітету кредиторів в складі однієї особи; обрано членом комітету кредиторів: ТзОВ «Факторингова компанія «Фрима», яке є єдиним кредитором у справі; заслухано звіт розпорядника майна боржника про виконану роботу.

В той же день, 31.01.2019 на засіданні комітету кредиторів ТзОВ "Укртранслогистика 2" було вирішено звернутись до суду з клопотанням про відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом; погоджено кандидатуру арбітражного керуючого Козлова В.О. щодо призначення ліквідатором у даній справі про банкрутство.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 у справі №910/15648/18 припинено процедуру розпорядження майном; визнано ТзОВ "Укртранслогистика 2" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Козлова В.О.

Постанова прийнята судом першої інстанції з мотивів відсутності відомостей щодо можливості боржника погасити заборгованість перед кредиторами.

Вказано, що рішення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Козлова В.О. підтримано комітетом кредиторів (протокол від 31.01.2019).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління ДФС у м.Києві (далі - ГУ ДФС у м.Києві) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Господарського суду м.Києва від 05.02.2019 у справі № 910/15648/18 та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві залишено без задоволення, постанову Господарського суду м.Києва від 05.02.2019 у справі № 910/15648/18 - залишено без змін.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури з мотивів того, що пасиви боржника значно перевищують його активи, на день розгляду справи в суді першої інстанції повідомлень про виконання боржником грошових зобов`язань, заяв від потенційних інвесторів або ж (засновників) учасників підприємства щодо оздоровлення фінансового становища боржника не надходило.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

ГУ ДФС у м. Києві посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, а саме статті 2 ГПК України, статті 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), що призвело до неповного з`ясування обставин справи, і як наслідок до ухвалення незаконних судових рішень, просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 та постанову Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 скасувати, припинити провадження у справі.

Скаржник доводить, що висновки судів про застосування щодо боржника ліквідаційної процедури зроблено без здійснення у судовому порядку аналізу активу та пасиву боржника, без встановлення фінансового та майнового становища боржника.

Вказує, що за даними, зазначеними боржником у звітах, поданих ним до податкового органу, у боржника наявна переплата по податкам і зборам у загальному розмірі 1 056 366,32 грн., та відповідно до фінансового звіту боржника, станом на 30.09.2018 боржник має значний обсяг активів у розмірі 117 981,6 тис. грн., а тому факт неплатоспроможності є сумнівним та провадження у справі має бути припиненим.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

У відзиві на касаційну скаргу ліквідатор ТзОВ "Укртранслогистика 2" арбітражний керуючий Козлов В.О. просить касаційну скаргу ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 та постанову Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 - залишити без змін з огляду на законність та обґрунтованість судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У ст. 4 Закону про банкрутство, зокрема визначено, що відповідно до цього Закону щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону про банкрутство, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Статтею 1 Закону про банкрутство визначено, що банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно частиною 4 статті 205 ГК України у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом.

У частині 1 статті 209 ГК України визначено, що у разі нездатності суб`єкта підприємництва після настання встановленого строку виконати свої грошові зобов`язання перед іншими особами, територіальною громадою або державою інакше як через відновлення його платоспроможності цей суб`єкт (боржник) відповідно до частини четвертої статті 205 цього Кодексу визнається неспроможним.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону про банкрутство, у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Аналіз наведених норм Закону про банкрутство дає підстави зробити висновки про те, що визнаючи боржника банкрутом, суд повинен встановити його неплатоспроможність шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, що передбачені у процедурі розпорядження майном та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, передбаченої, зокрема у частині 3 статті 22 Закону.

Так, згідно із затвердженим судом в порядку статті 25 Закону про банкрутство реєстру вимог кредиторів, визначенню підлягає розмір пасиву боржника.

Звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан божника має містити відомості про актив боржника, такий звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), на підставі якого кредитори приймають рішення про введення наступної судової процедури, у подальшому відомості про фінансово-майновий стан боржника (актив) має бути предметом розгляду у судовому засіданні у справі про банкрутство.

Якщо встановлення пасиву боржника відбувається у попередньому засіданні суду, то остаточна правова оцінка активу і пасиву боржника та можливість відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом надається у підсумковому засіданні суду з огляду на знаходження справи у процедурі розпорядження майном боржника.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 27 Закону про банкрутство, у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації, мирової угоди) або припиняється провадження у справі. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів зобов`язані прийняти одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; відхилити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і зобов`язання керуючого санацією підготувати план санації; подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і зобов`язання керуючого санацією підготувати план санації у разі його неподання боржником; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; подати до господарського суду клопотання про укладення мирової угоди. У разі якщо комітетом кредиторів у межах строку дії процедури розпорядження майном не прийнято жодного з передбачених цією статтею рішень або прийняте рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, господарський суд має право винести ухвалу про введення процедури санації у випадках: якщо є достатні підстави вважати, що рішення комітету кредиторів про звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнято на шкоду більшості кредиторів-членів комітету кредиторів та встановлена реальна можливість відновити платоспроможність боржника; якщо після проведення засідання комітету кредиторів виявились обставини, які дають достатні підстави вважати, що платоспроможність боржника може бути відновлена; в інших випадках, передбачених цим Законом.

Отже, завдання підсумкового засідання суду на стадії розпорядження майном полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі, виходячи з клопотання комітету кредиторів, однак, остаточна їх оцінка надається господарським судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство, виходячи з того, чи є можливим відновлення платоспроможності боржника без введення його ліквідаційної процедури, чи не приймалось рішення про введення ліквідаційної процедури комітетом кредиторів на шкоду більшості кредиторів-членів комітету кредиторів та чи є реальна можливість відновити платоспроможність боржника через застосування до нього процедури санації за наявності інвестора.

Проте, на зазначені вище вимоги закону суди першої та апеляційної інстанцій належної уваги не звернули.

Здійснюючи перехід до судової процедури визнання ТзОВ "Укртранслогистика 2" банкрутом та введення ліквідаційної процедури, суд першої інстанції обмежився лише зазначенням про відсутність можливості у боржника виконати свої грошові зобов`язання перед кредиторами та пропозицій щодо оздоровлення фінансового становища боржника, без наведення конкретних даних про розмір активів і пасивів боржника та їх співвідношення, а також доказів їх підтвердження.

Місцевий господарський суд, приймаючи постанову про визнання боржника банкрутом формально підійшов до дослідження матеріалів справи, не надав їм належної правової оцінки та не дослідив їх, що призвело до передчасного висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання боржника банкрутом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний господарський суд, залишивши в силі постанову про визнання ТзОВ "Укртранслогистика 2" банкрутом, не усунув помилки суду першої інстанції, не дав належної оцінки наявності у боржника ознак неплатоспроможності, не звернув належної уваги на доводи скаржника щодо наявності у боржника на дату відкриття провадження у справі про банкрутство достатньої кількості активів, за рахунок яких можливе погашення кредиторських вимог.

Поза увагою суду залишились доводи ГУ ДФС у м.Києві та надані на їх підтвердження відповідні докази щодо наявності на момент відкриття провадження у справі про банкрутство (06.12.2018) у боржника переплати по податкам і зборам у загальній сумі 1 056 366,32 грн. Крім того, відповідно до фінансового звіту боржника станом на кінець звітного періоду (30.09.2018) останній має значний обсяг як оборотних так і необоротних активів (рядки 1010-1300 балансу) у розмірі 117 981,6тис.грн. Водночас, на дату винесення постанови про визнання боржника банкрутом (05.02.2019) у останнього вже наявна кредиторська заборгованість у розмірі 1 310 770,00 грн.

Тобто, визнаючи боржника банкрутом, судами не були досліджено докази, надані на підтвердження його неплатоспроможності із здійсненням аналізу фінансово-господарського стану боржника, виявленню (за наявності) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; організації та проведення разом з боржником інвентаризації майна боржника та визначення його вартості.

Вказане свідчить про передчасність висновків про визнання боржника - ТзОВ "Укртранслогистика 2" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки таке рішення повинно прийматись за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржувані постанова суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону не відповідають.

Рішення суду має прийматися і цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних постанов не були дотримані, а тому доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження.

Наведені вище недоліки вказують на порушення судами першої та апеляційної інстанцій як приписів Закону про банкрутство, так і норм процесуального права у вигляді неналежного та недостатнього дослідження обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із пунктами 1 та 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ГУ ДФС у м.Києві та скасування постанови апеляційного господарського суду та постанови суду першої інстанції в частині визнання боржника банкрутом з направленням справи у скасованій частині до місцевого господарського суду в іншому складі суду на стадію розпорядження майном.

Під час нового розгляду справи, господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням оскаржуваних постанов попередніх судових інстанцій і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві задоволити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 та постанову Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 у справі №910/15648/18 скасувати.

3. Справу № 910/15648/18 передати на новий розгляд на стадію розпорядження майном до Господарського суду м. Києва в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Банасько О.О.

Катеринчук Л.Й.