ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2019 р. Справа №914/263/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Процевич Р.Б.,

явка учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Синьовський Б.В. (довіреність за № 2901/вих-37 від 18.01.2019)

розглянув апеляційну скаргу фермерського господарства Рисовський б/н від 12.07.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 суддя: Морозюк А.Я. м. Львів, повний текст рішення складено 24.06.2019

за позовом фермерського господарства Рисовський, с. Зубра Пустомитівського району Львівської області

до відповідача Львівської міської ради, м. Львів

про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 1 528 344,00 грн. (147 600,00 грн. моральна шкода та 1 380 744,00 грн. матеріальна шкода)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2019 року фермерське господарство Рисовський звернулось в Господарський суд Львівської області з позовом до Львівської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди за період з листопада 2015 року по жовтнь 2018 року на загальну суму 1 528 344,00 грн., з яких: 147 600,00 грн. моральна шкода та 1 380 744,00 грн. матеріальна шкода.

Позов мотивовано тим, що відповідачем не розглянуто заяву № 3-Р-5954 подану позивачем 29.02.2012 про надання земельної ділянки на проспекті Червоної Калини АДРЕСА_1 м. АДРЕСА_2 площею 38 кв.м. для встановлення приміщення торгівлею квітковою продукцією.

Оскільки відповідач не виконував постанову Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 в справі №450/4743/13-а протягом тривалого часу, якою встановлено факт бездіяльності відповідача по нерозгляду його заяви, чим спричинено йому моральну шкоду, яку обгрунтовує виникненням негативних для нього явищ, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу тощо - та оцінює її в розмірі 147 600,00 грн., з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати в розмірі 4100,00 грн., за період листопада 2015 року по жовтень 2018 року, а також матеріальну шкоду (у вигляді упущеної вигоди) від нереалізації квіткової продукції з вини відповідача в розмірі 1 380 744,00 грн.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст. 42, 43, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Львівської міської ради на користь Фермерського господарства «Рисовський» - 90 435,80 грн. моральної шкоди. Стягнуто з Львівської міської ради 1 356,54 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення 1 437 908,20 грн., з яких 57 164,20 грн. моральної шкоди та 1 380 744,00 грн. матеріальної шкоди.

Вказане рішення мотивоване тим, що постанова Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 в справі №450/4743/13-а щодо розгляду заяви позивача виконана Львівською міською радою 18.09.2018, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди за період з 19.09.2018 по 31.10.2018.

Щодо стягнення моральної шкоди за період з листопада 2015 по 18.09.2018 ці вимоги визнані судом обгрунтованими та стягнено з відповідача 90 435,80 грн. у відшкодування моральної шкоди та здійснено перерахунок розміру моральної шкоди з суми мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди в виходячи із положень законів України про державний бюджет України на 2015, 2016, 2017 та 2018 роки.

Щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 380 744,00 грн. суд виходив з того, що позивачем не доведено підстав та розміру неодержаних доходів (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви та завданою позивачу матеріальною шкодою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 57 164,20 грн. моральної шкоди та про стягнення 1 380 744,00 грн. матеріальної шкоди та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням вимог норм процесуального та матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Судом неповно з`ясовано обставини щодо перешкод у діяльності ФГ «Рисовський», які полягають у виробництві та реалізації виробленої продукції, що має значення для справи та впливає на відшкодування шкоди в порядку ст.ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

При нарахуванні моральної шкоди місцевим господарським судом не враховано інфляційних втрат.

Судом першої інстанції не враховано всіх підстав, на які посилається позивач в обгрунтувнаня стягнення моральної шкоди. Зокрема посилається на те, що моральна шкода полягає не тільки у невиконанні судових рішень, а й у порушенні загальних прав підприємців, прав на землю.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Львівська міська рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 90 435,80 грн. моральної шкоди, а також прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що суми, які просить стягнути позивач зводяться до сум моральної та матеріальної шкоди у звязку з невиконанням постанови Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 в справі №450/4743/13-а, що вже було предметом розгляду в інших справах за 914/340/15, №914/1633/17, №914/977/18. Також зазначає, що відсутність відповіді на лист позивача жодним чином не впливає на спричинення йому моральної шкоди. Місцевий господарський суд стягнув моральну шкоду на користь ФГ «Рисовський» за розгляд листа підприємця Рисовського, а постанова Пустомитівського районного суду винесена на користь фізичної особи ОСОБА_1 , тобто суд ототожнив фізичну особу з юридичною.

22.10.2019 на адресу суду від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якій викладено доводи аналогічні доводам апеляційної скарги.

В судове засідання представники сторін з`явилися.

У судовому засіданні представник апелянта (позивача) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 90 435,80 грн. моральної шкоди, а також прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом позову в даній справі є стягнення матеріальної та моральної шкоди за період з листопада 2015 року по жовтнь 2018 року на загальну суму 1 528 344,00 грн. (147 600,00 грн. моральна шкода та 1 380 744,00 грн. матеріальна шкода).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки доказів, виходив з наявності правових підстав для стягнення з органу місцнвого самоврядування на користь позивача моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом встановлено, що спір виник через нерозгляд відповідачем (на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а) звернення позивача щодо надання в оренду земельної ділянки на проспекті Червоної Калини у м. Львові площею 38 кв.м. для встановлення павільйону для торгівлі квітковою продукцією (заява №3-Р-5954 поданої 29.02.2012).

В обгрунтування заявленої до стягнення моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, позивачем зазначено про невиконання відповідачем постанови Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а в частині нерозгляду звернення позивача стосовно надання в оренду земельної ділянки на проспекті Червоної Калини у м. Львові площею 38 кв.м. для встановлення павільйону для торгівлі квітковою продукцією (заяви №3-Р-5954 поданої 29.02.2012), що завдає позивачу моральної шкоди, яка полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності, вчинення дій на заниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших його немайнових прав.

Позивачем заявлено, що при розрахунку моральної шкоди в розмірі 147 000, 00 грн. за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року, останній виходить з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди (4100,00 грн.) що множиться на період часу, протягом якого не виконано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області (36 місяців).

Судами встановлено, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 виконана Львівською міською радою 18.09.2018 року, а тому із заявленого періоду відсутні підстави для стягнення моральної шкоди за період з 19.09.2018 року по 31.10.2018 року про що правильного висновку прийшов суд першої інстанції.

За змістом ст. 23 ЦК України, при відшкодуванні моральної шкоди слід виходити із характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обов`язок відшкодувати моральну шкоду у випадку її заподіяння внаслідок неправомірних дій або рішень адміністративного органу при розгляді звернень громадян випливає з положень статті 25 Закону України «Про звернення громадян», який є спеціальним і таким, що регулює правовідносини щодо порядку та строків розгляду звернень громадян.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Факт порушення прав позивача в формі бездіяльності Львівської міської ради, що виявилася у ненаданні відповіді на звернення-заяву за № 3-Р-5940 поданої 29.02.2012 встановлено судовими рішеннями у справі № 914/977/18, № 914/1633/17 та № 914/340/15, і ці обставини не доказуються в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, за змістом якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. В цьому випадку порушення прав позивача доведено у встановленому порядку за результатами розгляду справи. У зазначеній постанові Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а, також зазначено про зобов`язання Львівської міської ради у встановлений законодавством строк надати відповідь позивачу на заяву від 29.02.2012, (відповідь була надана лише 18.09.2018), а тому аргументи відповідача, що відсутність відповіді на лист позивача жодним чином не впливає на спричинення йому моральної шкоди не відповідають встановленим обставинам по справі так і нормам права, що надають можливість позивачу на відшкодування спричиненної шкоди.

Судом першої інстанції з врахуванням встановлених у справі обставин, а також обгрунтування позивачем розміру заявленої до стягнення моральної шкоди, правильно її визначено за період з листопада 2015 року по 18 вересня 2018 року, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, що рекомендовано абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995. Оскільки відповідач своїми діями щодо ненадання інформації на заяву позивача спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу тощо.

Судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди було взято визначення на основі суми, яку заявляє в позовній заяві позивач, і прийняття остаточного рішення, користуючись принципами розумності та справедливості.

Розмір мінімальної заробітної плати у період з листопада 2015 року по 18 вересня 2019 року, відповідно до Законів України «Про державний бюджет України» на 2015,2016,2017 та 2018 роки, складав: з 01.11.2015 по 30.04.2016 -1 378 грн., з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1 450 грн., з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 1 600 грн., з 01.01.2017 по 31.12. 2017 - 3 200 грн., з 01.01.2018 по 18.09.2018 - 3 723 грн.

Здійснивши перерахунок нарахованої моральної шкоди та виходячи з положень абз. 2 п. 9 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 90 435, 80 грн. моральної шкоди за період з листопада 2015 року по 18 вересня 2018 року.

За таких обставин, виходячи із підстав та обгрунтування заявленої до стягнення моральної шкоди спростовуються доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на те, що місцевим господарським судом при нарахуванні моральної шкоди не враховано всіх елементів та підстав її стягнення. Аналогічно спростовуються аргументи відповідача про безпідставність стягнення моральної шкоди, оскільки також встановлені судом першої інстанції всі необхдні елементи для стягнення моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про незастосування місцевим судом інфляційних нарахувань, то виходячи з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування нараховуються на грошове зобов`язання, яким моральна шкода не є, а тому спростовуються доводи апелянта в цій частині.

Щодо стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

За змістом статті 74 ГПК України та враховуючи положення статтей 1166, 1167, 1173 та 1174 ЦК України до предмету доказування в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування належить встановлення юридичних фактів матеріально правового характеру щодо:(1)факту неправомірних дій органу місцевого самоврядування чи його посадових або службових осіб; (2)наявності шкоди; (3)причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Судами встановлено (1)факт неправомірних дій органу місцевого самоврядування щодо не розгляду звернення позивача стосовно надання в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_3 Червоної Калини АДРЕСА_1 м АДРЕСА_2 площею 38 кв.м. для встановлення павільйону для торгівлі квітковою продукцією (заяви №3-Р-5954 поданої 29.02.2012 ) та невиконання постанови Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а в частині розгляду звернення за період з листопада 2015 року по 18.09.2018; (2)заявлена позивачем шкода у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача.

При цьому, при пред`явленні вимоги про відшкодування шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачу необхідно було довести підстави та розмір неодержаних доходів.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку матеріальної шкоди, для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач використав середньостатистичні показники та ринкові ціни (жодних доказів на підтвердження вказаних показників та ринкових цін до матеріалів справи не долучив).

Посилання позивача на те, що лише бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду спірної заяви призвела до понесення позивачем матеріальних збитків, є передчасним, оскільки розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання. Судом з`ясовано, що матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, позивач перебуває у стані припинення з 2008 року (Витяг з ЄДР ЮО,ФОП та ГФ).

Позивачем не доведено, а судами не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви та завданою позивачу матеріальною шкодою.

Можливість одержання доходів є припущенням позивача та не може бути підставою для її стягнення, що правильно встановлено місцевим господарським судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 1380744, 00 грн. матеріальної шкоди. Позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для застосування такої міри відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що судом неповно з`ясовано обставини щодо перешкод у діяльності ФГ «Рисовський», які полягають у виробництві та реалізації виробленої продукції, що має значення для справи та впливає на відшкодування шкоди в порядку статтей 1166, 1167, 1173 та 1174 ЦК України та є безпідставними.

Аргументи відповідача, викладені у відзиві щодо того, що предмет спору у справах № 914/1633/17 та № 914/977/18, та у розглядуваній справі № 914/263/19 є різними лише в частині стягнення матеріальної шкоди, а в частині моральної шкоди вони співпадають і така є вже фактично стягнутою за період з листопада 2015 року по лютий 2018 року, не відповідають втсановленим обставинам по справі.

Місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що моральна шкода може бути стягнута окремо як за нерозгляд заяви позивача про надання йому земельної ділянки площею 15 кв.м. під приміщення торгівлі продуктами бджільництва (що було предметом спору у справах № 914/1633/17 та № 914/977/18), так і за не розгляд заяви позивача про надання йому земельної ділянки для встановлення павільйону торгівлі власною квітковою продукцією площею 38 кв.м. (що є предметом спору у справі № 914/263/19, що розглядається та стосується різних правовідносин і різних напрямків діяльності Фермерського господарства «Рисовський»). При цьому суд першої інстанції обгрунтовано виходив із принципу диспозитивності господарського судочинства, тобто у справах № 914/1633/17 та № 914/977/18 позовні вимоги розглядалися в межах заявлених позивачем вимог, і позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо спростування аргуметів відповідача про те, що місцевий господарський суд стягнув моральну шкоду на користь ФГ «Рисовський» за розгляд листа підприємця Рисовського, а постанова Пустомитівського районного суду винесена на користь фізичної особи ОСОБА_1 то слід зазначити, що у п. 60 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 р. справа Рисовський проти України вказано, що одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим від втручання в його особисті права за статтею 1 Першого протоколу в результаті дій, спрямованих проти його товариства (див., серед інших джерел, ухвали щодо прийнятності у справах Анкаркрона проти Швеції (Ankarcrona v. Sweden), заява № 35178/97, від 27 червня 2000 року, Носов проти Росії (Nosovv. Russia), заява № 30877/02, від 20 жовтня 2005 року, а також зазначене вище рішення у справі Гумбатов проти Азербайджану (Humbatov v. Azerbaijan), п. 21). У нещодавній справі Хамідов проти Росії (Khamidov v. Russia) (заява № 72118/01, п. 125, ECHR 2007-XII (витяги)).

Тому висновок суду першої інстанції про тісний зв`язок між інтересом заявника щодо діяльності фермерського господарства як фізичної особи та як власника фермерського господарства так само стосуються і цієї справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене, апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга фермерського господарства Рисовський підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи, що предметом даного спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю та неприйняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування, в межах наданих повноважень, отже такий позов судовий збір не оплачується.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фермерського господарства Рисовський б/н від 12.07.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 в справі №914/263/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Желік М.Б.

Повний текст постанови підписано 04.11.2019