РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2019Справа № 910/11336/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227)

до Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 50; ідентифікаційний код 14360506)

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Молочна, буд. 11, кор. 8, літера А-14; ідентифікаційний код 40051679)

про стягнення 648 983, 40 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" з позовом до Акціонерного товариства "Банк Альянс", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" про стягнення заборгованості в розмірі 648 983, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" було укладено договір № 09-4/3794-17 від 26.12.2017, виконання якого в свою чергу було забезпечено гарантією відповідача від 18.12.2017 № 2228-17 на суму 627 759, 95 грн.

Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" не виконало умови вказаного вище договору, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму передбачену гарантією відповідача і розмірі 627 759, 95 грн.

Крім того, позивач, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання, на існуючу суму заборгованості нараховує інфляційні втрати - 12 555, 20 грн. та 3 % річних - 8 668, 25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Також даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера".

19.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про виправлення технічної помилки в заяві Акціонерного товариства "Банк Альянс" за вих. № 05.2/2732 від 18.09.2019, що подавалась в порядку ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України.

20.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства "Банк Альянс", якою останній просить суд продовжити встановлений судом строк на подання відзиву з метою достатності часу для аналізу позовної заяви, викладенням своїх пояснень, міркувань та аргументів відзиву, зважаючи на складність справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 заяву Акціонерного товариства "Банк Альянс" про продовження строку на подання відзиву задоволено та відповідно продовжено строк на подання до суду відзиву на позовну заяву до 27.09.2019.

16.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, а також клопотання про поновлення пропущеного ним процесуального строку на подачу останнього.

В обґрунтування поданого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву відповідач вказує 05.09.2019 в ході підготовки правової позиції звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" із адвокатським запитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Банк Альянс" про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву. Поновлено пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, розгляд справи здійснюватиметься з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву від 16.10.2019 за вих. № 05/3047.

25.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення позивача.

28.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" на відзив, в яких товариство просить суд відмовити в позові.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" (далі - підрядник) був укладений договір № 09-4/3794-17 за умовами якого підрядник зобов`язався виконати (за завданням замовника, в обсягах, порядку, строки, обумовлені договірною документацією) роботи з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" (за предметом закупівлі ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Виконання робіт з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" шляхом заміни автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН- 200000/330/110/10 та пристроїв РЗА на сучасні, смт. Первомайськ Харківської обл. Інв. № 6369) та передати замовнику результат робіт, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити відряднику виконані роботи (результат робіт) в порядку, визначеному договором.

Згідно з пп. 11.1, 11.2 договору підрядник надає замовнику (в порядку та строки, визначені чинним законодавством України, вимогами тендерної документації за даною закупівлею) забезпечення виконання договору у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії. Розмір забезпечення виконання договору (розмір банківської гарантії) становить 627 759,95 грн. Банківська гарантія повинна-бути чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана по 07.04.2019. У разі продовження строку дії договору підрядник зобов`язаний продовжити (в порядку, визначеному згідно з змінами у договорі) строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії договору.

На виконання вищевикладеного, з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором, Акціонерне товариство "Банк Альянс" надало на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" гарантію виконання зобов`язань від 18.12.2017 № 2228-17.

Відповідно до змісту гарантії банк безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично прийняв на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 627 759,95 грн. (шістсот двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 95 копійок) у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

Ця гарантія набирає чинності з моменту підписання договору принципалом та бенефіціаром і залишається дійсною до 07 квітня 2019 року та будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період.

Згідно з графіком поставки обладнання, що є додатком № 4 до договору, все обладнання (устаткування) за договором мало бути поставлене підрядником протягом грудня 2017 року-лютого 2018 року.

Датою поставки (передачі) обладнання визнається дата підписання замовником акту приймання-передачі обладнання (пп. 4.6.4.4 договору).

Крім того, відповідно до графіку виконання робіт, що є додатком № 5 до договору, підрядник зобов`язався виконати усі передбачені договором роботи у термін не пізніше вересня 2018 року.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що передача підрядником виконаних робіт та приймання їх замовником (уповноваженим представником замовника) оформлюється відповідним актом про приймання належно виконаних робіт (етапу робіт за визначений звітний період), про змонтоване обладнання (устаткування).

Таким чином, за умовами договору зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" мали бути виконані: до 28.02.2018 - щодо поставки обладнання (устаткування); до 30.09.2018 - щодо виконання усіх робіт за договором.

Проте, всупереч викладеному, до виконання своїх зобов`язань за договором підрядник не приступив, обладнання (устаткування) замовнику не поставив, виконання робіт не розпочав.

Оскільки підрядник не виконав свої зобов`язання з виконання робіт та поставки обладнання (устаткування) у встановлені договором строки, а виконання такого зобов`язання було забезпечено гарантією, враховуючи положення ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України, у Акціонерного товариства "Банк Альянс" виник обов`язок сплати Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" грошової суми відповідно до умов гарантії.

Однак, як про це вказує позивач мотивуючи позовні вимоги при зверненні з даним позовом до суду, незважаючи на наявність гарантійного випадку та невраховуючи, що пред`явлена позивачем вимога відповідала умовам гарантії та була надіслана в порядку і в межах строків, встановлених гарантією, в порушення статей 560, 563 Цивільного кодексу України, листом від 28.02.2019 № 21.4/2-623 Акціонерним товариством "Банк Альянс" у задоволенні вимоги позивача було відмовлено, грошові кошти за гарантією не сплачено. У зв`язку з чим, позивач й звернувся до позовом, в якому просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Банк Альянс" основну заборгованість в сумі 627 759, 95 грн, а також, інфляційні втрати в сумі 12 555, 20 грн та 3 % річних в сумі 8 668, 25 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ст. 11 ЦК України вказують, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Суд зазначає, що відповідальність гаранта перед кредитором носить грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов`язання гарант повинен сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 № 639 (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.

Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Суд зазначає, що гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією. Отже, гарантійне зобов`язання носить самостійний, автономний характер по відношенню до основного зобов`язання.

Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Таким чином, зобов`язання гаранта здійснити його виконання відповідно до умов гарантії виникає після порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. При цьому, для пред`явлення гаранту вимоги кредиторові достатньо лише факту порушення боржником виконання основного зобов`язання.

Як про це вказує позивач та що у свою чергу встановлено судом факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором від 26.12.2017 № 09-4/3794-17 встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі № 922/3187/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019. Відповідно до вказаного рішення позов Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків задоволено в повному обсязі. Стягнуто на користь позивача 2 633 278,16 грн штрафних санкцій, 4 727 957,64 грн збитків та 110 418,54 грн витрат по сплаті судового збору.

Так, приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі № 922/3187/18 обставини щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором від 26.12.2017 № 09-4/3794-17, в силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, є преюдиційними та не підлягають доказуванню.

В той час, у поданому відповідачем відзиві, останній зазначає, що окремі докази на підтвердження правомірності відмови Банку у виплаті суми за гарантією, були одержані ним від Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" у відповідь на адвокатський запит, під час підготовки позиції захисту після відкриття провадження у цій господарській справі.

Разом з тим, відповідач вказує, що в рішенні Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі № 922/3187/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 встановлені саме обставини (а не міститься правова оцінка, надана судом) порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором, які як про це вказує відповідач спростовуються наступним:

- відповідно до положень ст. 846 Цивільного кодексу України та п. 17 постанови КМУ № 668 від 01.08.2005, на підставі пункту 1.2. договору № 09-4/3794-17 та додатку № 1 "Завдання замовника" до договору, роботи за договором мали бути виконані в період з дати набуття договором чинності (26.12.2017 п. 11.1. Договору) до дати їх закінчення - до 20.12.2018. При цьому, відповідач окремо наголошує на тому, що 20.12.2018 не є терміном закінчення дії договору, оскільки сторони в пункті 11.1. договору спеціально обумовили, що договір діє до 31.03.2019;

- зважаючи на те, що позивач (замовник) прострочив виконання визначеного договором та законодавством обов`язку передати затверджену проектну документацію підряднику, та протягом дії договору свій обов`язок відповідно до умов договору та вимог законодавства так і не виконав, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" з огляду на приписи ч. 3 ст. 220 ГК України не вважається таким, що прострочило виконання зобов`язання за договором, а отже, правові підстави для виплати бенефіціару суми за гарантією відсутні;

- свій обов`язок щодо передачі проектної документації замовник належним чином не виконав, оскільки, порушив його як в частині строків передачі, так і в частині кількості примірників та документального оформлення такої передачі. Вказаний обов`язок лишився невиконаним до моменту припинення дії договору;

- оскільки строк виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" за договором сторонами не змінювався (дата закінчення виконання робіт відповідно до п. 1.2 договору та додатку № 1 "Завдання Замовника" є "по 20.12.2018", тобто до 20.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" не може вважатися особою, що прострочила виконання зобов`язання з виконання робіт), отже, в даному разі врахування часу прострочення замовника на підставі ч. 3ст. 220 ГК України можливе лише протягом 91 календарного дня після 20.12.2018. Тобто, до 21.03.2019 (20.12.2018 р. + 91 к.д.);

- завданням на коригування проектної документації підтверджується визнання з боку Замовника існування тих істотних недоліків проекту (стадії "П" та стадії "Р"), на які вказало Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера". Коригуванню підлягали практично всі розділи проектної документації стадії "П" та стадії "Р";

- встановити, яке конкретно обладнання (устаткування) мало бути окремо поставлене за договором в період грудень-лютий 2017-2018 років зі змісту додатку № 4 "Графік поставки обладнання" не вбачається можливим. Водночас, зміст інших додатків до договору та зміст самого договору не визначають строки поставки обладнання наведеного у додатку № 3 "Перелік обладнання, що поставляється підрядником".

Суд звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву фактично виклав позицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера у справі № 922/3187/18, що прослідковується із наявної в матеріалах справи копії апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 доданої позивачем до відповіді на відзив.

Однак, суд не погоджується із запереченнями відповідача з якими останній обумовлює можливість відмови в позові, з огляду на те, що викладеними вище доводами, відповідач фактичного намагається переоцінити обставин щодо виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором від 26.12.2017 № 09-4/3794-17, порушення яких, як про це вказувалось вище, вже були встановленні судовим рішенням у справі № 922/3187/18.

Відтак, оскільки судом встановлено факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" договірних зобов`язань, то за таких підстав, вимоги позивача щодо сплатити грошової суми відповідно до умов гарантії є законними.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Судом встановлено, що 18.12.2017 Публічним акціонерним товариством "Банк Альянс" було видано Банківську гарантію № 2228-17; принципал - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера"; бенефіціар - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"; банк-бенефіціар - Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс"; сума гарантії - 627 759,95 грн; строк дії гарантії - до 07 квітня 2019 року включно.

У вказаній банківській гарантії зазначено, що банк (відповідач) проінформований про те, що Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" мають намір укласти договір на закупівлю робіт: ДСТУ Б.Д.1.1.-1:2013 Виконання робіт з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" шляхом заміни автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН-200000/330/110/10 кв та пристроїв РЗА на сучасні, смт. Первомайськ Харківської обл. № 6020, Інв. № 6369, 32428000-9 Модернізація мереж згідно з Протокольним рішенням № 373-ТВ уповноваженої особи - Тищенка В.В., відповідальної за організацію та здійснення закупівель товарів, робіт і послуг в апараті управління ДП "НЕК "Укренерго" від "22" листопада 2017 року (Ідентифікатор закупівлі UА-2017-09-27-002115-а), тендерна документація затверджена уповноваженою особою ДП "НЕК "Укренерго" - В.В. Тищенко (Протокольне рішення - 279-ТВ від "27" вересня 2017 року) (що далі іменується "Договір"), а також те, що в забезпечення виконання Принципалом своїх зобов`язань за договором, (що надалі іменується "Основне зобов`язання"), повинна бути надана безумовна, безвідклична банківська гарантія (що надалі іменується "Гарантія"), на користь бенефіціара у розмірі, що складає 5 (п`ять) відсотків від суми договору.

Гарант бере на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією Гарантією, грошову суму, що не перевищує 627 759, 95 грн у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

Положеннями п. 11.2. договору передбачено, що забезпечення виконання договору надається у вигляді безумовної і безвідкличної Банківської гарантії, оформленому на паперовому носії. Розмір забезпечення виконання договору (розмір Банківської гарантії) становить 627 759, 95 грн. Банківська гарантія повинна бути чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана по 07.04.2019. У разі продовження строку дії договору підрядник зобов`язаний продовжити (в порядку, визначеному згідно з змінами у договорі) строк дії Банківської гарантії на строк продовження строк дії договору. Банківська гарантія не може бути змінена без попереднього узгодження із замовником.

В той час, відповідач вказує, що позивач листом № 10/38627 від 24.09.2018 повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" про відмову від договору № 09-4/3794-17 від 26.12.2017 та про його розірвання з 17.10.2018. Право на односторонню відмову від договору передбачено умовами договору (п. 4.2.1.) та положеннями чинного законодавства (ч. 2 ст. 849 ЦК України, ч. 1 та ч. 2 ст. 188 ГК України). При цьому, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). За таких умов, з 17.10.2018 договір вважається розірваним (припиненим).

Як зазначає відповідач, умовами Гарантії передбачено, що Гарантія має бути повернута гарантові після припинення дії договору чи виконання гарантом обов`язків за нею. Тобто, Гарантією передбачено, що внаслідок припинення дії договору (при цьому, незалежно від виконання гарантом обов`язків за нею) Гарантія повертається Банку.

Однак, як про це вказує відповідач, всупереч умовам Гарантії, після припинення договору, бенефіціар не повернув Банку оригінал Гарантії та не повідомив про факт припинення договору.

На переконання відповідача, оскільки договір припинив свою дію 17.10.2018, відповідно до умов Гарантії та незалежно від виконання гарантом своїх обов`язків за нею, вона мала бути повернута варантові (відповідачу).

Водночас, вимога про сплату коштів за Гарантією була датована 13.02.2019 та була одержана Банком 20.02.2019, що визнається позивачем в позовній заяві, тобто фактично через 4 місяці після того, як сама Гарантія повинна була повернута Банку.

Відтак на думку відповідача, подання бенефіціаром вимоги всупереч існуючому обов`язку повернути Гарантію, свідчить про невідповідність вимоги умовам Гарантії (оскільки умовами гарантії є, в тому числі, і умови щодо її повернення, продовження, внесення змін тощо), а отже, і про те, що вимога становила неналежне представлення в розумінні Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління НБУ №639 від 15.12.2004. У зв`язку з чим, на думку відповідача, ним було обґрунтовано відмовлено в її задоволенні.

Проте, суд з викладеними доводами не погоджується з огляду на наступне.

Умовами Банківської гарантії № 2228-17 визначено що дана гарантія набирає чинності з моменту підписання договору принципалом та бенефіціаром і залишається дійсною до 07.04.2019 та будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період.

При тому, положеннями п. 11.2. договору № 09-4/3794-17 унормовано, що Банківська гарантія повинна бути чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана по 07.04.2019.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із вимогою (за вих. № 01/5295 від 13.02.2019), в якій повідомив про настання гарантійного випадку (факт порушення принципалом своїх зобов`язань за договором), а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" не приступило до виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема, обладнання (устаткування) не поставило, виконання робіт не розпочало. Вказана вимога була отримана відповідачем 20.02.2019.

Так, Банківська гарантія залишається дійсною до 07.04.2019 та будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період, відповідно вимога за вих. № 01/5295 від 13.02.2019 про сплату коштів за гарантією була отримана відповідачем 20.02.2019, тобто у строк, який не перевищує строку встановленого Банківською гарантією.

В той час, судом встановлено, що іншого строку аніж до 07.04.2019 ані Банківською гарантією, ані договором не встановлено, як і не встановлено, що Банківська гарантія втрачає чинність у разі розірвання (припинення) договору до закінчення строку на який його укладено. У зв`язку з чим, вищевикладені твердження відповідача, що подання бенефіціаром вимоги всупереч існуючому обов`язку повернути Гарантію - не відповідають дійсності, а отже, визнаються судом недоведеними.

Відповідно до ч. 2 ст. 564 Цивільного кодексу України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Положеннями ст. 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Згідно з п. 2 глави 4 розділу 2 Положення одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Судом встановлено, що листом за вих. № 21.4/2-623 від 28.02.2019 відповідач направив позивачу відповідь на вимогу позивача щодо виплати грошових коштів за Банківською гарантією, в якій вказав на те, що відповідно до умов зазначеної Банківської гарантії, банк взяв на себе зобов`язання виплатити Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" який є бенефіціаром за текстом Гарантії протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією Гарантією, грошову суму, що не перевищує 627 759, 95 грн. Проте, Банком відмовлено бенефіціару у задоволенні вимоги щодо сплати грошових коштів за Банківською гарантією № 2228-17 від 18.12.2017, з огляду на наступне.

Після одержання вимоги Гарант повідомив принципала про її отримання, та звернувся до принципала про надання підтвердження факту виконання умов договору.

У відповідь на повідомлення Банку, принципалом надані пояснення та копії документів щодо інформації зазначеної у вимозі. При цьому, принципал проінформував Банк про те, що вимога становить неналежне представлення, не відповідає умовам гарантії, є недостовірною, а отже, і про відсутність підстав дія здійснення виплати.

У зв`язку з чим, Банк розглянувши і вивчивши вимогу бенефіціара та документи, надані бенефіціаром і принципалом, який заперечує щодо виконання вимоги, з урахування положень Гарантії, норм законодавства України, не погодився з вимогою та повідомив про правових підстав для її задоволення.

Гарантом було вказано, що всупереч умовам Гарантії, після припинення договору, бенефіціар не повернув Банку оригінал Гарантії та не повідомив про факт припинення договору. Так як про це вказав Гарант, враховуючи умови та зміст Гарантії, зобов`язання Акціонерного товариства "Банк Альянс" за Гарантією припинилися 17.10.2018.

Баком також зазначено, що станом на момент розгляду вимоги у провадженні Господарського суду Харківської області знаходилась справа № 922/3187/18 за позовом берефіціара до принципала про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків, а також витрат по сплаті судового збору за договором.

Так, наявність судового спору, відсутність прийнятого Господарським судом Харківської області рішення щодо поданої принципалом/відповідачем заяви про забезпечення позову, а також те, що зазначені бенефіціаром у своїй вимозі обставини та положення мають невідповідність та розбіжності з поясненнями принципала, перешкоджає Банку переконатися у достовірності вимоги про сплату, а тому підстави для сплати за Гарантією станом на поточну дату у Банку - відсутні.

Однак, суд вважає викладену банком у листі за вих. № 21.4/2-623 від 28.02.2019 підставу для відмови у виплаті гарантії за Банківською гарантією безпідставною та необґрунтованою, з огляду на викладені вище та встановлені судом обставини.

Нормою статті 563 ЦК України, щодо форми вимоги по гарантії, встановлено тільки обов`язок про пред`явлення вимоги у письмовій формі. Щодо змісту вимоги та змісту доданих до неї документів, то законодавець також встановив, що обов`язковим є зазначення або у вимозі або у доданих до неї документах - у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Згідно з п. 1 гл. 2 p. III Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах (затв. постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №639), у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

Так, обґрунтованих підстав для відмови у виплаті гарантії за Банківською гарантією № 2228-17 від 18.12.2017, відповідачем у листі за № 21.4/2-623 від 28.02.2019, відзиві та під час розгляду справи у суді не наведено та відповідно судом не встановлено.

Отже, з огляду на викладене вище, встановивши факт настання гарантійного випадку за Банківською гарантією № 2228-17 від 18.12.2017 та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 627 759, 95 грн (у строки, встановлені у гарантії), суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 12 555, 20 грн та 3 % річних в сумі 8 668, 25 грн, то суд вказує слідче.

Так, умовами гарантії встановлено, встановлено строк виконання гарантом обов`язку щодо сплати коштів бенефіціару - протягом 5 робочих днів з моменту отримання вимоги бенефіціара. Оскільки вимогу позивача відповідач одержав 20.02.2019, то п`ятиденний строк виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати коштів за гарантією сплив 27.02.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд здійснивши перерахунок інфляційних витрат за повні місяці в період з 01.03.2019 по 31.07.2019 дійшов висновку, що обґрунтованою сумою стягнення з відповідача на користь позивача є 9 395, 03 грн інфляційних втрат, а відтак вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних в період з 28.02.2019 по 14.08.2019 та встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства у зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 668, 25 грн підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 50; ідентифікаційний код 14360506) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) суму основного боргу у розмірі 627 759 (шістсот двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 395 (дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн 03 коп. 3% річних у розмірі 8 668 (вісім тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 25 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 687 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 35 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 28.10.2019

Суддя Д.О. Баранов