РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.10.2019Справа № 910/10745/19

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Смц"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 4 492 001,30 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Волинський А.В. (дов. № ц/3-45/118-19 від 04.04.2019);

Березінський О.С. (дов. ц/6-45/195-19 від 19.07.2019).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Смц" (надалі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 4 492 001,30 грн., з яких 3 976 020,00 грн. основний борг, 352 340,73 грн. пеня, 59 476,90 грн. 3 % річних, 104 163,67 грн. інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором поставки № СВРЗ-03-22-18-166/Ю від 16.11.2018 з оплати поставленого товару, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 4 492 001,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 відкрито провадження у справі № 910/10745/19, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.09.2019.

06.09.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачем невірно розрахований заявлений до стягнення розмір інфляційних втрат. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та зменшити розмір штрафних санкцій на 50 %. Крім того, відповідач зазначив, що 12.08.2019 відповідачем було погашено суму основного боргу.

У судовому засіданні 12.09.2019 оголошено перерву до 10.10.2019.

У судовому засіданні 10.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 31.10.2019.

11.10.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просив залучити до матеріалів справи докази сплати основного боргу. А саме на доказ сплати основного боргу відповідачем надано платіжне доручення № 2036998 від 12.08.2019 на суму 3 534 240,00 грн. та платіжне доручення № 2037070 від 12.08.2019 на суму 441 780,00 грн.

Представник позивача у судове засідання 31.10.2019 не з`явився, проте 30.10.2019 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване неможливістю представника позивача бути присутнім у судовому засіданні.

Представники відповідача заперечували проти поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 31.10.2019 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що позивачем не наведено тих обставин, наявність яких в силу ст. 202 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання позивача судом відмовлено.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.10.2019 зазначив про сплату суми основного боргу, просив зменшити розмір штрафних санкцій на 50 %.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (у подальшому змінено найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Смц" (постачальник) укладено Договір поставки № СВРЗ-03-22-18-166/ю (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені в специфікації № 1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно умов Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору ціна цього Договору становить 3 976 020,00 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 662 670,00 грн.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Відповідно до п. 12.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками і діє до: в частині поставок - до 31.12.2018, в частині розрахунків до повного їх виконання.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 976 020,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 92337939 від 30.12.2018 на суму 3 534 240,00 грн., видатковою накладною № 92341065 від 30.12.2018 на суму 441 780,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплати поставленого товару на суму 3 976 020,00 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2019 позивачем зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 3000009 та податкову накладну № 3000041, які складені за результатами поставки товару 30.12.2018.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та змісту Договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання згідно Договору на момент розгляду справи настав.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару за Договором на загальну суму 3 976 020,00 грн., її прийняття відповідачем.

Відповідачем надано докази оплати суми основного боргу в розмірі 3 976 020,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2036998 від 12.08.2019 на суму 3 534 240,00 грн. та платіжним дорученням № 2037070 від 12.08.2019 на суму 441 780,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Провадження у даній справі було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2019, суму основного боргу сплачено 12.08.2019.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3 976 020,00 грн. основного боргу задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 352 340,73 грн. пені, 59 476,90 грн. 3 % річних, 104 163,67 грн. інфляційних втрат.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2. Договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, суд дійшов висновку, що зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 352 340,73 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3 % річних, суд дійшов висновку, що зазначені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 59 476,90 грн. за розрахунком позивача.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 79 682,57 грн. за розрахунком суду.

В той же час, відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50 % .

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця» про зменшення розміру штрафних санкцій на 50 % задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Смц" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають частковому задоволенню у розмірі 352 340,73 грн. пені, 59 476,90 грн. 3 % річних, 79 682,57 грн. інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 31 543,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 31 543,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи покладається відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Смц" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 4 492 001,30 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Смц" (01015, м. Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15А, ідентифікаційний код 32036829) 352 340 (триста п`ятдесят дві тисячі триста сорок) грн. 73 коп. пені, 59 476 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 90 коп. 3 % річних, 79 682 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 57 коп. інфляційних втрат, 7 372 (сім тисяч триста сімдесят дві) грн. 50 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 06.11.2019

Суддя С. В. Стасюк