ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2486/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до ФОП Кривонос Ольги Іванівни, м. Харків
про стягнення 75650,90 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Судаков Д.О.

відповідача - Литвинова В.В . ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ФОП Кривонос Ольги Іванівни , в якому просить суд стягнути з останньої на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 75650,90 грн. за період з 01.07.2016 по 30.11.2016. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законом порядку не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, внаслідок чого територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаного майна у розмірі орендної плати за землю.

Ухвалою суду від 08.08.2019 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.09.2019 о 10:45.

Ухвалою суду від 05.09.2019, занесеною до протоколу судового засідання, строк підготовчого провадження у справі був продовжений до 06.11.2019 та підготовче засідання було відкладено до 15.10.2019 о 10:15.

20.09.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач вказував на те, що спірна земельна ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав 21.12.2016, отже позові вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 75 650,90 грн. (за період з 01.07.2016 по 30.11.2016) є не обґрунтованими та не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

01.10.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень проти позову та зазначив, що не погоджується з доводами відповідача.

Ухвалою суду від 15.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 29.10.2019 о 09:45.

У судовому засіданні 29.10.2019 позивач підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 29.10.2019 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №175834290 від 31.07.2019, у період з 23.06.2006 по 22.12.2016 відповідач був власником нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв.м., за адресою в АДРЕСА_2 , згідно укладеного Договору купівлі-продажу від 11.06.2003 №1536 з АТЗТ "Укрбудкомплекс".

Рішенням Харківської міської ради від 25.12.2007 №291/07 "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", на підставі ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, було надано згоду на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам, зокрема, Фізичної особі-підприємцю Кривонос Ользі Іванівни надано згоду на розробку відведення земельної ділянки площею, орієнтовано, 0,6000 га для експлуатації та обслуговування складського приміщення по АДРЕСА_2 .

Рішенням Харківської міської ради від 16.04.2008 №83/08 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування та надання згоди на укладання договорів суборенди земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд", на підставі ст.ст. 12, 92, 93, 120, 124, 125, 141, 186 Земельного кодексу України, було затверджено проекти відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд юридичним і фізичним особам, зокрема, ФОП Кривонос Ользі Іванівни, внесені зміни до рішення Харківської міської ради "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 25.12.2007 №291/07 змінивши цифри " 0,6000" цифрами " 0,5262". Цим же рішенням ФОП Кривонос Ользі Іванівни надано в оренду земельну ділянку площею 0,562 га по АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування складського приміщення строком до 01.04.2013.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2019 №НВ-019 земельна ділянка по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :02:033:0028 зареєстрована як об`єкт цивільних прав 21.12.2016.

22.12.2016, згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі Кривонос Ольга Іванівна передала ( продала) громадянці ОСОБА_8 нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв.м., по АДРЕСА_2 . Майно розташоване на земельної ділянці площею 0,5262 га.

Відповідно до листа Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.05.2018 №1468/116-18 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 14.05.2018 №3254/0/225-18 речові права відповідача на земельну ділянку по АДРЕСА_2 не зареєстровані.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 31.07.2019 проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФОП Кривонос О.І. використовує земельну ділянку з кадастровим номером :02:033:0028 по АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1", право вланості на яку зареєстровано за відповідачем.

Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:033:0028) від 15.05.2019 №850/0/45-19, виданого Відділом у м. харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, площа вказаної земельної ділянки складає 0,5262 га.

Як вказує позивач у позовній заяві, ФОП Кривонос О.І. у період з 01.07.2016 по 30.11.2016 не сплачувала за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. Встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом до ФОП Кривонос О.І. про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_2 у розмірі 75650,90 грн. за період з 01.07.2016 по 30.11.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Предметом позову у справі, є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, на підставі статей 1212-1214 ЦК України, за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій розміщене нерухоме майно, за період з 01.07.2016 по 30.11.2016.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини 1 статті 141 ЗК України).

Отже, за змістом вказаних положень право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Відтак, суд зазначає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

При цьому, суд зауважує, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Однак, відповідач, набувши право власності на нежитлову будівлю, належним чином не оформив право користування земельною ділянкою, на якій розташована зазначена будівля, та не уклав з Харківською міською радою відповідного договору оренди.

Отже, відповідач як фактичний користувач спірної земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 29.01.2019 у справі №922/536/18).

Водночас, щодо порядку визначення сум, які підлягають стягненню за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї, суд зазначає наступне. При вирішенні даного спору, слід перевірити, з урахуванням наданих позивачем доказів, чи є спірна земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути збережені кошти (у розмірі орендної плати), сформованим об`єктом цивільних прав. (Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №922/902/18).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст. 79 ЗК України).

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка сформована як об`єкт цивільних прав (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18).

За змістом статей 15, 20, 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Згідно з абз. 3 ч.1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У розумінні наведених положень законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ч.2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель").

Отже, нормативна грошова оцінка є основою для визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі №922/3782/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 16.04.2019 у справі №922/744/18, від 09.04.2019 у справі №922/652/18).

Проте, позивачем не надано до суду доказів існування протягом зазначеного в позові періоду (з 01.07.2016 по 30.11.2016) земельної ділянки площею 0,5262 га за адресою: АДРЕСА_2 , як об`єкта цивільних прав, у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, що виключає можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що на час прийняття рішення Харківської міської ради від 16.04.2008 №83/08 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 була сформована як об`єкт цивільних прав, оскільки, як зазначалося вище по тексту рішення, згідно Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2019 №НВ-019 земельна ділянка по АДРЕСА_2 з кадастровим номером земельної ділянки :026033:0028 зареєстрована як об`єкт цивільних прав 21.12.2016.

Щодо акту обстеження земельної ділянки від 31.07.2019, суд зазначає, що обстеження земельної ділянки відбувалось 31.07.2019, проте нарахування безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку по АДРЕСА_2 , на якій знаходилось належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, позивач здійснює з 01.07.2016 по 30.11.2016 без надання доказів правомірності такого нарахування.

Таким чином, за переконанням суду, акт обстеження земельної ділянки від 31.07.2019 не є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір площі земельної ділянки, яку використовує відповідач, та її формування як об`єкт права і участь у цивільному обороті, що було б необхідним для укладення договору оренди, що ставить під сумнів обґрунтованість розрахунків безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи те, що у період з 01.07.2016 по 31.11.2016 земельна ділянка площею 0,5262 га по АДРЕСА_2 не була сформована як об`єкт цивільних прав, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем не отриманого доходу від орендної плати у період з 01.07.2016 по 30.11.2016 у розмірі 75650,90 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17, у Постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 804/2111/14 та від 31.07.2018 у справі №804/7823/14, а також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 922/1046/18.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ).

Відповідач - ФОП Кривонос Ольга Іванівна ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ).

Повне рішення підписано 05 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова