ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

29.10.2019 Справа № 905/1377/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Шакуровій І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м. Маріуполь Донецької області

про стягнення збитків у розмірі 2 687,44 грн.,

За участю представників сторін:
від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 09.10.2019р. оголошено перерву до 29.10.2019 року.

Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт», м. Маріуполь Донецької області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , м. Маріуполь Донецької області про стягнення збитків у розмірі 2 687,44 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилається на збитки, понесені ним у зв`язку невідшкодуванням відповідачем земельного податку у розмірі 2 687,44 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 20, 193, 222 Господарського кодексу України, ст.ст. 16, 22, 257, 525, 526, 530, 611, 625 Цивільного кодексу України, 4, 5, 12, 20, 27, 42, 129, 162-164, 171, 176, 237, 238, 242, 247, 249 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1377/19 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 29.07.2019р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/1377/19.

12 серпня 2019 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив №14/1547 від 08.08.2019р. на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши про не підписання додаткової угоди про внесення змін до договору щодо розміру земельного податку, а також про розрахунок земельного податку з порушеннями законодавства України. Також, відповідачем зазначено про недоведеність позивачем зміни функціонального призначення спірної земельної ділянки, оскільки такі зміни не внесені Державним земельним кадастром до технічної документації.

09 вересня 2019 року на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшла відповідь №18/340 від 04.09.2019р. на відзив, в якій останній зазначив, що 17.07.2018р. набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018р. яким внесено змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016р. з огляду на що, після перерахунку земельного податку з урахуванням збільшення показників,враховуючи умови п.4.3. договору, укладеного між сторонами, позивачем в односторонньому порядку змінено розмір земельного податку з 17.07.2018р., про що листом №11-238 від 17.07.2018р. останній повідомив відповідача. Також, позивачем вказано, що відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №152 від 10.01.2018р. коефіцієнт, що характеризує функціональне призначення земельної ділянки (Кф) складає 0,7, однак при передачі спірної земельної ділянки відповідачу відбулась зміна функціонального призначення земельної ділянки.

16.09.2019 року до господарського суду Донецької області від відповідача надійшли заперечення №14/1780 від 13.09.2019р. на відповідь позивача, в яких відповідач зазначив, що коефіцієнт, який застосовано позивачем при укладанні договору №11-19/09/18 від 05.07.2018р. не змінився внаслідок внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016р.

У підготовчому судовому засіданні 16.09.2019р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/1377/19 до розгляду по суті на 09.10.2019 р.

Позивач у судовому засіданні 29.10.2019р. не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника, в якому підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи по суті повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2016 року рішенням Маріупольської міської ради №7/14-1120 «Про затвердження умов надання земельних ділянок на території Маріупольської міської ради відносно плати за землю на 2017» затверджено Положення по сплаті земельного податку в місті Маріуполі.

04 травня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (далі Орендодавець) та Військовою частиною №1472 (далі Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6519/2018, згідно умов п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно нежитлову будівлю загальною площею 240,9 кв.м. (реєстровий номер 01125755.8.МЯФМШК045) на площі морвокзалу 1 району, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Луніна, 99, що знаходиться на балансі ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» (далі - Балансоутримувач).

Актом приймання передавання від 04.05.2018р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв об`єкт оренди (а.с.23).

05 липня 2018 року між Державним підприємством «Маріупольський морський торгівельний порт» (Балансоутримувач) та Військовою частиною №1472 (Орендар) укладено договір на відшкодування витрат ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», пов`язаних з утриманням орендованого приміщення №11-19/09/18 (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого Орендар забезпечує власними силами обслуговування нежитлової будівлі на площі морвокзалу (прибирання приміщень загального користування та прибудинкової території, охорона приміщення, вивіз відходів), що знаходяться за адресою: пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл. 87510 (далі Будівля), загальною площею 240,9 кв.м. Орендар за умовами цього Договору бере на себе обов`язок відшкодувати витрати Балансоутримувача пов`язані зі сплатою земельного податку на земельну ділянку, на якій розташована Будівля; витрати пов`язані з електрозабезпеченням орендованих Приміщень.

Згідно з п.2.5. Договору сума витрат, що підлягає відшкодуванню за період з 04.05.2018р. по 31.12.2018р. становить 4417,85 грн. та складається з: витрат по сплаті земельного податку 799,97 грн. в тому числі ПДВ 133,33 грн.; витрат з електрозабезпечення приміщення 3617,88 грн., в тому числі ПДВ 602,98 грн.

Умовами п.2.6. Договору визначено, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню згідно з п.2.5. цього договору може змінюватися Балансоутримувачем в односторонньому порядку відповідно до фактичних обсягів енергоносіїв наданих Орендарю та у випадках зміни тарифів згідно з вимогами чинного законодавства.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що Балансоутримувач має право змінити в односторонньому порядку суму витрат, що підлягають відшкодуванню за цим Договором, у разі зміни показників, що їх зумовлюють.

За приписами п.6.1. цей Договір набирає чинності з моменту укладання і діє до 31.12.2108р. включно. Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України Сторони встановили, що умови Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 04.05.2018р.

Договір підписаний Сторонами у встановленому діючим законодавством порядку.

Також, Сторонами підписано Розрахунок витрат Балансоутримувача пов`язаних з утриманням приміщень, що знаходяться в оренді, згідно якого витрати по сплаті земельного податку складають 666,64 грн. на рік, 84,35 грн. на місяць.

Листом №11-23/8 від 17.07.2018рр. позивач запропонував відповідачу підписати додаткову №1 до договору у зв`язку із змінами внесеними до Порядку нормативної грошової оцінки земель від 27.03.2018р. №162 по сплаті податку на землю з 17.07.2018р.

Сторонами підписано Розрахунок витрат Балансоутримувача пов`язаних з утриманням приміщень, що знаходяться в оренді, згідно якого витрати по сплаті земельного податку складають 6 073,54 грн. на рік, 506,13 грн. на місяць (а.с.39).

Листом №721/1913 від 10.10.2018р. відповідач повернув позивачу додаткові угоди №1 у двох примірниках.

На виконання умов договору, позивачем виставлено рахунки №2961 від 31.07.2018р. на суму 257,96 грн., №3396 від 31.08.2018р. на суму 607,36 грн., №3814 від 30.09.2018р. на суму 607,36 грн., №4404 від 31.10.2018р. на суму 607,36 грн., №4880 від 30.11.2018р. на суму 607,36 грн., а також №5105 від 26.12.2018р. на суму 101,22 грн. та №5243 від 31.12.2108р. на суму 506,14 грн.

Разом з цим, сторонами підписано акти на відшкодування витрат №9 від 30.09.2018р. за вересень 2018р. на суму 607,36 грн., №12 від 26.12.2018р. за грудень 2018р. на суму 101,22 грн.

Акти б/н від 31.07.2018р. за липень 2018р. на суму 257,96 грн., б/н від 31.08.2018р. за серпень 2018р. на суму 607,36 грн., б/н від 31.10.2018р. за жовтень 2018р. на суму 607,36 грн., б/н від 30.11.2018р. за листопад 2018р. на суму 607,36 грн. та акт б/н від 31.12.2018р. за грудень 2018р. на суму 506,14 грн. з боку відповідача не підписані.

Відповідачем здійснено відшкодування витрат по податку на землю за період з липня 2018р. по грудень 2018р. на загальну суму 607,32 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1799 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., №1800 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., №1801 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., №1802 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., №1798 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., №1803 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн.

Претензією №47/П від 27.09.2018р. позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 865,32 грн. в найкоротший термін.

24.10.2018 року відповідач надав відповідь №721/1947 на претензію, в якій зазначив про безпідставність вимог позивача та запропонував здійснити звірку розрахунків з метою встановлення фактичних витрат, передбачених п.2.5. договору.

Посилаючись на збитки, які понесені позивачем у зв`язку невідшкодуванням відповідачем земельного податку у розмірі 2 687,44 грн., останній звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність позовних вимог полягає у примусовому спонуканні Відповідача до відшкодування шкоди через неналежне виконання зобов`язань за договором щодо відшкодування земельного податку.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (п.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст.623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з цим, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки, у свою чергу, це витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Пунктом 1 ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України обов`язок відшкодування збитків у разі порушення договірних зобов`язань покладені на боржника - особу, яка припустила порушення.

Так, згідно з п.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом п.2.5. Договору встановлено, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню за період з 04.05.2018р. по 31.12.2018р. складається, зокрема, з витрат по сплаті земельного податку 799,97 грн. в тому числі ПДВ 133,33 грн.

Як вбачається з розрахунку витрат Балансоутримувача пов`язаних з утриманням приміщень, що знаходяться в оренді, підписаного між сторонами, витрати по сплаті земельного податку, що підлягають відшкодуванню відповідачем, складають 666,64 грн. на рік, 84,35 грн. на місяць (а.с.28).

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення збитків, суд виходить з того, що складовою збитків є наявність збитків, протиправна поведінка боржника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Таким чином, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність збитків, протиправна поведінка заподіювача збитків, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача, вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 623 Цивільного кодексу України.

Таким чином, для розгляду спору по суті, суду необхідно встановити факт наявності чи відсутності здійснення Позивачем вказаних вище витрат, наявності чи відсутності вини Відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між такими витратами та діями/бездіяльністю відповідача (його виною).

В підтвердження наявності факту збитків позивач посилається на невідшкодування відповідачем земельного податку згідно договору №11-19/09/18 від 05.07.2018р. за період з липня 2018р. по грудень 2018р. у розмірі 2 687,44 грн., збільшення якого спричинено внаслідок внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018р., що підтверджує розмір завданих збитків.

Однак, аналіз наявних у справі матеріалів зумовлюють висновок про недоведеність позивачем всупереч вимог ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України наявності всіх вказаних вище обов`язкових елементів правопорушення, а саме його вини у завданих Позивачеві збитках та причинно-наслідкового зв`язку між витратами та діями/бездіяльністю відповідача (його виною).

Так, як встановлено судом, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018р. у примітках до додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року за № 1647/29777, цифри « 2,0» замінено цифрами « 3,0».

Водночас, згідно умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6519/2018 від 04.05.2018р. об`єкт оренди передано відповідачу з метою розміщення та зберігання матеріальних цінностей, що знаходиться адресою: за пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл.

У свою чергу, як вбачається з Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №152 від 19.01.2018р. цільове призначення земельної ділянки, що розташована за адресою: пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл. 03.01. для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, коефіцієнт якої складає 0,70, що також не заперечується позивачем.

Відповідно до Додаток 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016р. коефіцієнт Кф земель 03.01. для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування складає 0,70.

Тобто, з внесенням змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018р. коефіцієнт Кф земельної ділянки, що розташована за адресою: пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл. та на якій розміщено об`єкт оренди, що використовується відповідачем, не змінено.

При цьому, посилання позивача щодо фактичної зміни функціонального призначення земельної ділянки через передачу спірної останньої відповідачу судом не приймається до уваги, оскільки зміна категорії земельної ділянки, передбачає законодавчо-визначену процедуру, наслідком якої є зміна юридичного статусу земельної ділянки з відповідними нормативними наслідками для її власника чи користувача, проте, належних у розумінні ст.76 ГПК України доказів такої зміни позивачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог п.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судовий збір у відповідності до вимог п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт», м. Маріуполь Донецької області до Військової частини 1472, м. Маріуполь Донецької області про стягнення збитків у розмірі 2 687,44 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 04.11.2019 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua