ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 915/406/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М.., Діброви Г.І.,.

секретар судового засідання Клименко О.В.,

за участю представників учасників справи:

Від позивача - Бортик Р.О., довіреність № б/н, дата видачі : 18.12.18; Товариства з обмеженою відповідальністю Естетик-І;

Від відповідача-1 - Цибко Д.В., довіреність № 1, дата видачі : 02.01.19; Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради;

Від відповідача-2 - Супрун Т.О., довіреність № 475/02.02.01-22/02.06/14/19, дата видачі : 14.02.19; Миколаївської міської ради;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Естетик-І

на рішення господарського суду Миколаївської області від 13.02.2019, (суддя Алексєєв А.П.) у справі № 915/406/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Естетик-І

до відповідачів:

1. Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

2. Миколаївської міської ради

про: стягнення 2 664 714,59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Естетик-1 звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради про стягнення солідарно з відповідачів 354 714,59 грн. завданої шкоди внаслідок вчинення протиправних дій щодо складання акту № 14 обстеження зайнятих земельних ділянок комісією з питань упорядкування розміщених об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва від 18.05.2017р. та протиправних дій адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради щодо демонтажу споруд, які належать позивачу та знаходились за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незаконних дій адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради щодо демонтажу споруд, призначених для здійснення торгівельної діяльності, які визнані протиправними у судовому порядку, позивачу завдано шкоди у розмірі 354 714,59 грн. Правовими підставами позову вказано ч. 2 ст. 393, ст. ст. 1173, 1192 ЦК України.

Заявою від 21.06.2018 року позивач збільшив розмір своїх позовних вимог та посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідачів він не отримав прибуток у вигляді орендної плати у розмірі 7000 грн. за кожну демонтовану споруду в місяць, яку міг би отримувати протягом двох років та дев`яти місяців згідно з договором оренди приміщень від 01.05.2017р., укладеним із ПП Техбудінвест, неодержаний дохід складає 2 310 000 грн., позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 354 714,59 грн. реальних збитків та 2 310 000 грн. упущеної вигоди, а всього 2664714,59 грн.

Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради та Миколаївська міська рада не визнали позов вказуючи те, що судовими рішеннями встановлено відсутність у позивача правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою, на якій були розміщені тимчасові споруди, відтак дані споруди розміщено самовільно, а тому посадовими особами адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради відповідно до наданих повноважень за дорученням Миколаївського міського голови було здійснено демонтаж незаконно встановлених об`єктів, які належать позивачу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.02.2019 року (суддя Алексєєв А.П.) у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, місцевий господарський суд керувався приписами п.3 ч. 2 ст. 16, ст. 22, ч. ч. 1, 2 ст. 328, ч. 1 ст. 331, ч.ч. 1, 2, ст. 875, ч. 2 ст. 877, ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 204 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України Про благоустрій населених пунктів та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що доказів завдання збитків внаслідок демонтажу належних позивачу споруд на суму 354714, 59 грн., позивачем в ході розгляду справи судові не доведено.

З огляду на те, що норма ст. 22 ЦК України є нормою цивільного законодавства, якою в свою чергу унормоване право особи на відшкодування завданих збитків, на думку суду, у сукупності із положеннями п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України право на відшкодування збитків має особа, яка здійснювала свої цивільні права справедливо, добросовісно та розумно. Споруди позивачем були встановлені на пр. Богоявленському, поблизу АДРЕСА_2 № АДРЕСА_1 самовільно, що вказує на те, що під час здійснення своїх цивільних прав позивач діяв несправедливо, недобросовісно та нерозумно. За таких обставин суд не знайшов підстав для застосування відповідних положень ЦК України про відшкодування шкоди, а отже і задоволення позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, 07.03.2019 року через господарський суд Миколаївської області до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ Естетик-І з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт зауважує, що незаконність дій Відповідачів щодо демонтажу споруди, які належать Позивачу та знаходились за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу АДРЕСА_1 не підлягає доказуванню, оскільки встановлена Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2017р. у справі № 490/5298/17, якою визнано протиправними дії Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради щодо демонтажу 10 споруд, які належать ТОВ Естетик-1 та знаходились за адресою м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу будинку №311.

За доводами апелянта, відповідачі не в змозі відновити становище, яке існувало до здійснення ними незаконного демонтажу належних Позивачу споруд, які знаходились за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу АДРЕСА_2 № АДРЕСА_1 , отже, єдиним способом відшкодування шкоди завданої Позивачу діями Відповідачів є відшкодування збитків.

Підтвердженням розміру реально завданих Позивачу збитків є договір підряду від 05.12.2016 №3 укладений між ТОВ «Естетік-1» та ФОП ОСОБА_1 та акт приймання виконаних робіт до цього договору за квітень 2017 року, підписаний представниками сторін договору 21.04.2017 року.

Оскільки акт приймання виконаних робіт за квітень 2017 року підтверджує вартість виконаних робіт, реальність їх виконання та встановлює власника споруд розміщених в АДРЕСА_1 , а постанова суду від 25.09.2017 у справі №490/5298/17 підтверджує наявність незаконних дій Відповідачів по демонтажу цих споруд, реальною вартістю майна знищеного діями Відповідачів є вартість майна визначена в акті приймання виконаних робіт за квітень 2017 року, тобто - 354714.59грн.

Скаржник зазначає, що помилковим є висновок суду про неможливість визначити реальний розмір завданих позивачу збитків через те, що акт приймання виконаних робіт за квітень 2017 року визначає загальну вартість 18 споруд, а відповідно до акту № 14 від 18.05.2017 виявлено та згодом демонтовано 10 споруд.

Крім того, ТОВ «Естетік-1» в ході судового розгляду справи та зараз підтверджує, що споруди виготовлені та розміщені в АДРЕСА_1 є однаковими.

Навіть якщо припустити про перебільшення позовних вимог щодо реальної вартості споруд демонтованих відповідачами, яку визначив позивач у розмірі 354714,59 грн., виходячи із того, що це є вартістю 18 споруд, суд мав частково задовольнити позовні вимоги, виходячи із вартості 10 споруд, які незаконно демонтовані відповідачами, що підтверджено рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.09.2017 у справі № 490/5298/17.

Договір оренди нежитлових приміщень від 01.05.2017, укладений між позивачем та приватним підприємством Техбудінвест, з огляду на приписи ст. 204 ЦК України є правомірним, що презюмується, і таким чином, за умови відсутності неправомірних дій відповідачів позивачем за цим договором була б отримана вигода у вигляді орендних платежів на загальну суму 2 310 000 грн.

Щодо аргументів суду про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 224, 225 ГК України, з огляду на те, що між сторонами справи відсутні господарські правовідносини, скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідачі здійснюють щодо позивача організаційно-господарські повноваження у процесі управління господарською діяльністю щодо розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, отже, застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 224, 225 ГК України є правомірним.

У відзивах на апеляційну скаргу адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради та Миколаївська міська рада заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просять оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, вказуючи при цьому ті ж самі доводи, що викладені у відзивах на позовну заяву.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 у справі № 915/406/18 (колегія суддів у складі Бєляновського В. В. (головуючий), Аленіна О. Ю., Богатиря К. В.) рішення господарського суду Миколаївської області від 13.02.2019 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Естетик-1" 197 063,70 грн. майнової шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявними у справі документами, зокрема, договором підряду № 3 від 05.12.2016р., укладеним між ТОВ Естетик-1 та ФОП ОСОБА_1 , актом приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, в сукупності з іншими доказами, а саме судовими рішеннями, підтверджується право власності позивача на спірне майно.

Таким чином, з огляду на те, що договір підряду № 3 від 05.12.2016 в судовому порядку недійсним не визнавався і незаконність набуття позивачем права власності на споруди судом не встановлена, то позивач є належним власником споруд для здійснення торговельної діяльності в кількості 18 одиниць за адресою: АДРЕСА_1 , навпроти будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оспорення права власності чи претендування інших осіб на спірне майно ТОВ Естетик-1.

За результатами розгляду адміністративного позову ТОВ Естетик -1 судом встановлено незаконність дій адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, які полягали у демонтуванні 10 тимчасових споруд кіосків білого кольору, які належали ТОВ Естетик-1 та знаходились за адресою м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу будинку №311.

Тобто, у даному випадку, фактично шкода, завдана позивачу, полягала у зменшенні майнових благ знищенні належного йому майна - 10 тимчасових споруд вартістю 197 063,70 грн.

При цьому, колегія суддів виходила із того, що згідно з договором підряду № 3 від 05.12.2016р. та актом приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, загальна вартість 18-ти споруд складає 354 714,59 грн., отже вартість однієї споруди становить 19 706,37 грн.

В акті № 14 від 18.05.2017р. зазначено про групу пересувних тимчасових споруд 10 однакових кіосків білого кольору, будь-яких доказів того, що ці споруди мали відмінності щодо площі та розмірів в матеріалах справи не міститься.

Звернення позивача до відповідачів стосовно відновлення становища, яке існувало до видання акту та дій щодо демонтажу зазначених у ньому об`єктів, а саме: за рахунок Миколаївської міської ради та адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради змонтувати демонтовані споруди на попереднє місто в первісному стані, який існував до зазначеного демонтажу, або вказати на неможливість відновлення такого становища, були залишені останніми без відповіді та відповідного реагування, що свідчить про знищення належного позивачеві майна. Відповідачі вказаних обставин не спростували, доказів наявності демонтованого майна позивача та передання його на зберігання не надали.

Таким чином, встановивши, що власником демонтованого відповідачем майна є ТОВ Естетик-1, що дії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради щодо демонтажу 10 тимчасових споруд 23.05.2017 року, власником яких є ТОВ Естетик-І, є неправомірними та незаконними, що майно відповідачем не повернуте, а його місцезнаходження не відоме, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ Естетик-1 про стягнення шкоди у розмірі 197 063,70 грн., завданої неправомірними діями саме адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради.

Разом з тим, судом установлено, що у ТОВ Естетик-1 відсутні будь-які дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює здійснення в них будь-якої господарської діяльності. Тому, передання позивачем цих тимчасових споруд в оренду Приватному підприємству Техбудінвест за договором оренди від 01.05.2017 року для здійснення торговельної діяльності є протиправним, що свідчить про неможливість отримання позивачем доходу від їх передачі в оренду.

За таких обставин, правові підстави для стягнення з відповідачів 2 310 000 грн. упущеної вигоди відсутні.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції від 22.04.2019 Миколаївська міська рада та Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради звернулись з касаційними скаргами на вказану постанову до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 01 серпня 2019 року у справі № 915/406/18 касаційні скарги Миколаївської міської ради та Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради задоволено частково.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 у справі № 915/406/18 скасовано, справу № 915/406/18 направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована наступним.

Так, колегія суддів зазначила, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції при розрахунку вартості шкоди вказав на те, що згідно з договором підряду № 3 від 05.12.2016 та актом приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, загальна вартість 18-ти споруд складає 354 714,59 грн., що на думку суду свідчить про те, що вартість однієї споруди становить 19 706,37 грн.

Однак такий висновок апеляційної інстанції є необґрунтованим, оскільки зміст вищезазначеного договору та акта виконаних робіт не надають можливості встановити та беззаперечно стверджувати, що споруди є ідентичними одна одній та те, що їх вартість є однаковою.

Окрім того, скаржники наголошують, що апеляційна інстанція безпідставно вказала на те, що в акті № 14 від 18.05.2017 зазначено про групу пересувних тимчасових споруд - 10 однакових кіосків білого кольору, оскільки в цьому акті про однаковість споруд не зазначено.

Зважаючи на викладене, висновки суду апеляційної інстанції щодо ідентичності споруд одна одній, визначення їх площі та однакової вартості базуються виключно на власних припущеннях без належного аргументування та посилання на належні та допустимі докази, які б ці обставини підтверджували.

До того ж висновок суду апеляційної інстанції про те, що відсутність відповіді відповідачів на звернення позивача про відновлення його становища свідчить про знищення майна, судова колегія касаційної інстанції оцінює як передчасний, оскільки під знищенням майна слід розуміти фізичне руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційних скарг та скасування постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду в іншому складі суддів.

Під час нового розгляду, господарському апеляційному суду належить врахувати вищевикладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне і обґрунтоване рішення.

06.09.2019 року справа № 915/406/18 надійшла до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у справі № 915/406/18 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя А.І. Ярош, судді Н.М. Принцевська, Г.І. Діброва.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 року прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Естетик-І на рішення господарського суду Миколаївської області від 13.02.2019 року у справі № 915/406/18. Призначено розгляд справи №915/406/18 на 01 жовтня 2019 року о 10-30 год.

15.10.19 до суду надійшли пояснення по справі від Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, в яких просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, та зазначає, що між позивачем та відповідачем були відсутні будь-які господарські правовідносини, у позивача відсутні дозвільні документи на встановлення тимчасових споруд , доказів ідентичності споруд матеріали справи не містять.

31.10.19 до суду надійшла заява ТОВ «Естетик-1», в якій апелянт просить долучити до матеріалів справи копію ескізу модульного торгового кіоску, який було узгоджено сторонами договору від 05.12.2016 №3, укладеного між ТОВ «Естетик-1» та ФОП Гросенко Є.А., копію запиту на доступ до публічної інформації від 02.10.2019 року, копію листа адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 08.10.2019 №2259/06.01-46/19, копію заяви від 29.10.2019 №29/10.

Зазначає, що вказані докази підтверджують ідентичність тимчасових споруд, та відповідно однакову вартість; також позивач підтверджує знищення майна при демонтажі.

В поясненнях від 05.11.19 Миколаївська міська рада зазначає, що не надавала відповіді про знищення тимчасових споруд, позивач не звертався до відповідачів із заявою про повернення тимчасових споруд, в підтвердження чого додає лист №2490/02.02.01-18/14/18 від 05.04.18.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2016 року між ТОВ Естетик-1 (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (підрядник) було укладено договір підряду № 3, згідно з п. 1.1 якого підрядник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, на свій ризик виконати за завданням замовника з використанням матеріалів підрядника, а замовник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити роботи з виготовлення споруд для здійснення торговельної діяльності в кількості 18 одиниць та їх монтажу за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1. договору оплата виконаних підрядником робіт, визначених у п. 1.1 цього договору, здійснюється за її договірною ціною, яка становить 354 714,59 грн.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що оплата за цим договором проводиться згідно актів здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2.

Відповідно до п. 4.3. договору здача-приймання виконаних робіт здійснюється за актом, після повідомлення про готовність об`єкту до прийому.

Відповідно до п. 4.4 договору замовник є власником виготовлених та змонтованих об`єктів, визначених п. 1.1 цього договору.

Пунктом 5.2. договору встановлено строк його дії з моменту підписання договору і до 31.12.2017 року, водночас до повного надання послуг.

21.04.2017 року сторонами вказаного договору підряду було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, згідно з яким загальна вартість виконаних робіт за договором № 3 від 05.12.2016 складає 354714,59 грн.

01.05.2017 року між ТОВ Естетик-1 (орендодавець) та Приватним підприємством Техбудінвест (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого орендодавець зобов`язався надати орендарю у тимчасове платне користування 18 споруд для здійснення торговельної діяльності, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, навпроти будинку № АДРЕСА_1 проспекту Богоявленському, для використання в господарській діяльності.

Відповідно до п. 3.1 даного договору, термін його дії становить два роки та дев`ять місяців з дня підписання його сторонами.

Відповідно до п. 4.1 договору розмір орендної плати становить 7000 грн. за один місяць за одну споруду.

01.05.2017 року сторонами даного договору було підписано акт приймання-передачі приміщень, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування 8 споруд для здійснення торговельної діяльності, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, навпроти будинку №311 по проспекту Богоявленському.

18 травня 2017 року Комісією з питань упорядкування розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва у складі депутата і посадових осіб Миколаївської міської ради та адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради було проведено обстеження пересувних тимчасових споруд на території Корабельного району в м. Миколаєві, за результатами якого складено акт №14, затверджений заступником міського голови, в якому зазначено про групу пересувних тимчасових споруд 10 кіосків білого кольору, навпроти будинку № 311 по пр. Богоявленський, власника не встановлено, дані споруди розміщено самовільно, без документів на право користування земельною ділянкою. Комісією прийнято рішення: 1. Надати доручення ГУНП в Миколаївській області вжити заходів направлених на ліквідацію та недопущення несанкціонованої торгівлі та незаконного розміщення даних об`єктів за вказаною адресою. 2. Надати доручення адміністрації Центрального району ММР вжити заходів щодо демонтажу споруд і звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та у подальшому здійснювати контроль з метою недопущення безпідставного зайняття звільненої земельної ділянки.

23.05.2017 року адміністрацією Центрального району Миколаївської міської ради на підставі даного акту № 14 від 18.05.2017р. було здійснено демонтаж 10 тимчасових споруд розміщених навпроти будинку № 311 по пр АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, власником яких є ТОВ Естетик-І, що відповідачами не заперечується.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2017р. у справі № 490/5298/17 адміністративний позов ТОВ Естетик-1 задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо складання Акту №14 обстеження зайнятих земельних ділянок, складеного Комісією Миколаївської міської ради з питань упорядкування розміщених об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва від 18.05.2017 року щодо обстеження пересувних тимчасових споруд - АДРЕСА_3 кіосків білого кольору навпроти будинку № АДРЕСА_1 Богоявленському. Визнано протиправними дії Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради щодо демонтажу 10 споруд, які належать ТОВ Естетик-1 та знаходились за адресою м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу будинку №311.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року у справі № 490/5298/17 апеляційну скаргу Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради задоволено частково.

Постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 25 вересня 2017р. в частині задоволення позовних вимог стосовно визнання протиправними дій щодо складання Акту №14 обстеження зайнятих земельних ділянок - скасовано.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні адміністративного позову ТОВ Естетик-1 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування Акту №14 обстеження зайнятих земельних ділянок, складеного комісією з питань упорядкування розміщених об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м.Миколаєва від 18.05.2017р.

В іншій частині постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2017р. залишено без змін.

05.03.2018 року позивач звернувся до відповідачів з листом, в якому посилаючись на те, що факт незаконності дій Миколаївської міської ради щодо складання акту № 14 та адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради щодо демонтажу об`єктів ТОВ Естетик-1, які знаходились за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу будинку №311, встановлено судовим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2017р. у справі № 490/5298/17, яке набрало законної сили, а також на те, що оскільки внаслідок вчинення незаконних дій щодо складання акту № 14 та демонтажу споруд ТОВ Естетик-1, були порушені права власника, виклав вимогу відновити становище, яке існувало до видання акту та дій щодо демонтажу зазначених у ньому об`єктів, а саме: за рахунок Миколаївської міської ради та адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради змонтувати демонтовані споруди на попереднє місто в первісному стані, який існував до зазначеного демонтажу, або вказати на неможливість відновлення такого становища.

Не отримання відповіді на зазначене звернення стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Спір у справі, що переглядається в апеляційному порядку, виник у зв`язку з тим, що позивач вважає неправомірними дії відповідачів щодо складання акту № 14 обстеження зайнятих земельних ділянок комісією з питань упорядкування розміщених об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва від 18.05.2017р. та щодо демонтажу належного йому на праві власності майна, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, відповідачі завдали позивачу майнової шкоди на загальну суму 2 664 714,59 грн., яка складається з реальних збитків у розмірі знищеного майна в сумі 354 714,59 грн. та упущеної вигоди в сумі 2 310 000 грн.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

За змістом ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Наявними у справі документами, зокрема, договором підряду № 3 від 05.12.2016р., укладеним між ТОВ Естетик-1 та ФОП ОСОБА_1 , актом приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, в сукупності з іншими доказами, а саме судовими рішеннями, підтверджується право власності позивача на спірне майно.

Таким чином, з огляду на те, що договір підряду № 3 від 05.12.2016 в судовому порядку недійсним не визнавався і незаконність набуття позивачем права власності на споруди судом не встановлена, то позивач є належним власником споруд для здійснення торговельної діяльності в кількості 18 одиниць за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем не оформлено дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Департаменту з надання адміністративних послуг, інформація щодо звернення ТОВ "Естетик-І" протягом 2016-2017 р.р. з заявою щодо укладення договору сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд відсутня, письмового повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документу дозвільного характеру не надходило.

Як вбачається із Акту №14 Комісії з питань упорядкування розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м.Миколаєва, комісією проведено перевірку та встановлено групу пересувних тимчасових споруд за адресою АДРЕСА_1 . Власника не встановлено.

23.05.17 посадовими особами Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради здійснено вихід на місцезнаходженням об`єктів та здійснено їх демонтаж.

Під час розгляду адміністративного позову П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 07.11.2018 року у справі № 490/5298/17 встановлено наступні обставини:

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що у ТОВ Естетик-1 відсутні будь-які дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Акту №14 Комісії з питань упорядкування розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м.Миколаєва, комісією проведено перевірку та встановлено групу пересувних тимчасових споруд за адресою АДРЕСА_1 . Власника не встановлено.

Апеляційний суд зазначає, що ТОВ Естетик -1 вже зверталось в суд із позовом до Миколаївської МР про визнання протиправним та скасування акту перевірки комісії за №22 від 13.01.2017р. за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . Тобто, Миколаївській МР достовірно було відомо хто є власником тимчасових споруд за вказаною адресою.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до п.10 Порядку демонтажу незаконно встановлених об`єктів виносної торгівлі, пересувних об`єктів виносної торгівлі, нестаціонарних об`єктів сфери послуг соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення на території м. Миколаєва, протягом 10 робочих днів після отримання рішення виконкому міської ради, робочим органом розміщується оголошення на офіційному веб-сайті міської ради, де висвітлюється перелік пересувних тимчасових споруд, які розмішені без документів на право користування земельними ділянками та підлягають демонтажу.

Як вбачається із матеріалів справи, що таких дій міськрадою проведено не було.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що Адміністрація, виконуючи дії щодо демонтажу тимчасових споруд діяла неправомірно та з порушенням принципу законності та правової визначеності дії органів державної влади та місцевого самоврядування у розумінні ст.8-10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в практиці Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя. Стаття 17 Закону України № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії Адміністрації щодо демонтажу кіосків 23.05.2017р. є неправомірними та незаконними.

Встановлені у вказаній постанові обставини в силу положень ч. 4 ст.75 ГПК України мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи та в т.ч. особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Отже, за результатами розгляду адміністративного позову ТОВ Естетик -1 судом встановлено незаконність дій адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, які полягали у демонтуванні 10 тимчасових споруд кіосків білого кольору, які належали ТОВ Естетик-1 та знаходились за адресою м. Миколаїв, пр. Богоявленський, поблизу будинку №311.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статей 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, перш слід з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

При цьому, слід відрізняти обов`язок боржника по відшкодуванню збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто, від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку спірні правовідносин виникли з позадоговірної шкоди, а тому застосуванню підлягають приписи глави 82 Цивільного кодексу України.

Як встановлено п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Вказану правову позицію наведено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018р. по справі №923/574/17, від 18.06.2018р. по справі №904/1284/17.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади або місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 р. у справі № 916/336/17).

Сам по собі факт наявності шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

За наведених обставин, до предмета доказування у даній справі входять обставини щодо належності позивачу споруд, правомірності/неправомірності їх демонтажу, понесення позивачем реальних збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 209/5369/15.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування. Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21.06.2018р. по справі №916/1371/17.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ч.3 ст.140 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із посиланням на приписи ст. 22, 393, 1173, 1192 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України постанову Вищого господарського суду України від 30.01.2012 року у справі № 16/17-2566-2011 позивач зазначає, що неможливість відновлення попереднього становища, яке існувало до вчинення дій, які визнані протиправними, може встановлюватись в тому числі документально зафіксованою відмовою відповідного органу у такому відновленні.

Проте, судова колегія критично оцінює вказані посилання позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів саме знищення 10 тимчасових споруд.

З листа ТОВ Естетик-1 від 05.03.2018 року №2490/02.02.01-18/14/18 вбачається вимога відновити становище, яке існувало до видання акту та дій щодо демонтажу зазначених у ньому об`єктів, або вказати на неможливість відновлення такого становища.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідачів з вимогою про повернення демонтованих споруд.

З листа Миколаївської міської ради від 05.04.2018 №2490/02.02.01-18/14/18 не вбачається, що 10 тимчасових споруд було знищено, натомість Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради надано договір №77 про надання послуг від 07.04.2017, укладений з ФОП ОСОБА_2 , за яким виконавець забезпечує розбирання самовільно встановлених об`єктів, транспортування їх до місця подальшого зберігання, цілісність під час зберігання, передачу їх власнику згідно доручень адміністрації Центрального району.

Також матеріали справи містять лист від 30.05.17 №356/217/14/03 ПП Байді ОСОБА_3 від голови адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, в якому адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради просить прийняти для подальшого зберігання демонтовані 23.05.17 року групи пересувних тимчасових споруд (10) згідно акту обстеження земельних ділянок №14 від 18.05.17, які були розміщені з порушенням на території Корабельного району за адресою просп.Богоявленський, 311. (т.3 а.с.19-21)

Таким чином, матеріали справи не містять доказів знищення відповідачем-1 10 пересувних тимчасових споруд, та неможливості їх відновлення.

Крім того, як вбачається з рішення Центрального районного суду м.Миколаєва по справі №490/5298/17 судом було встановлено незаконний демонтаж адміністрацією Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради 10 споруд по пр. Богоявленському, поблизу будинку №311. Доказів демонтажу відповідачами ще 8 споруд за вказаною адресою матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що позивачем розрахунку вартості 10 тимчасових споруд суду не надано, а з наданого акту приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2017 року вартість одної споруди встановити неможливо з огляду на те, що у зазначеному акті визначено загальну вартість 18 споруд, а не окремо по кожній. Крім того, відсутні відомості про те, що споруди однакові.

За таких обставин, судова колегія наголошує, що проектно-кошторисна документація, яка повинна передбачатися договором будівельного підряду в силу положень ст. ст. 875, 877 ЦК України, зі змісту якої можливо було б встановити чи є споруди ідентичними одна одній, а отже чи є їх вартість однаковою, позивачем не надана.

Наданий позивачем ескіз модульного торгового кіоску не має доказового значення, оскільки є лише узгодженим ескізом, проте не свідчить про те, що сторонами було дотримано цього ескізу при виконанні робіт.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що зміст договору підряду та акту виконаних робіт не надають можливості встановити та беззаперечно стверджувати, що 18 тимчасових споруд є ідентичними одна одній та те, що їх вартість є однаковою, як правомірно було зазначено судом першої інстанції.

Крім того, відсутні докази тих обставин, що в результаті демонтажу споруд, вони були знищені, а матеріали, з яких вони були виготовлені, втрачені для позивача назавжди, що в свою чергу впливає на розмір завданих збитків.

Отже доказів завдання збитків внаслідок демонтажу належних позивачу споруд на суму 354714, 59 грн. позивачем в ході розгляду справи судові не доведено.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12.

Судом встановлено, що у ТОВ Естетик-1 відсутні будь-які дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює здійснення в них будь-якої господарської діяльності.

Тому, передання позивачем цих тимчасових споруд в оренду Приватному підприємству Техбудінвест за договором оренди від 01.05.2017 року для здійснення торговельної діяльності є протиправним, що свідчить про неможливість отримання позивачем доходу від їх передачі в оренду.

За таких обставин, правові підстави для стягнення з відповідачів 2 310 000 грн. упущеної вигоди відсутні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судової колегії, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом даної справи, відповідно до правил ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275- 277 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Естетик-І залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 13.02.2019 року у справі №915/406/18 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.11.2019.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська