СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. Справа № 917/412/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіна О.М.

позивачів - не з`явились

1-го відповідача - ОСОБА_1 .

2- го відповідача - адвокат Буглак В.В.

третіх осіб - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава (вх.№1582П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 у справі № 917/412/19 (повний текст якої складено та підписано 24.04.2019 суддею Кльоповим І.Г.),

за позовом першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава, в інтересах держави в особі

1. Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область,

2. Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ;

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава,

2. Фермерського господарства "К-1", с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область,

за участю третіх осіб:

1. Державний реєстратор Сектору економіки розвитку, торгівлі і цивільного захисту Великобагачанської районної державної адміністрації, с.Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область,

2. ОСОБА_2 , с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область,

про 1) Визнання незаконними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про затвердження ОСОБА_2 проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, а саме: № 3167-сг від 27.04.2016; № 2990-сг від 18.04.2016; № 2989-сг від 18.04.2016; № 2988-сг від 18.04.2016; № 2992-сг від 18.04.2016; № 2991-сг від 18.04.2016;

2) Визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок загальною площею 215,6131 га вартістю 6 552 482,11 грн., розташовані за межами населених пунктів Білоцерківської та Подільської сільських рад Великобагачанського району, укладені між ОСОБА_2 та ГУ Держгеокадастром у Полтавській області, а саме:

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 17,3068 га, к.н :00:001:2075, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2990-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 61,0809 га, к.н :00:002:2102, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2989-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 87,4862 га, к.н :00:001:2101, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2988-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 11,5355 га, к.н :00:001:2077, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2992-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 28,0792 га, к.н :00:008:0473, що розташована за межами населених пунктів на території Білоцерківської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №3167-сг від 27.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 10,1245 га, к.н :00:001:2076, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2991-сг від 18.04.2016)

3) Скасування державної реєстрації прав оренди, що виникли з договорів оренди, а саме:

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 17,3068 га, к.н :00:001:2075, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2990-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 61,0809 га, к.н :00:002:2102, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2989-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 87,4862 га, к.н :00:001:2101, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2988-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 11,5355 га, к.н :00:001:2077, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2992-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 28,0792 га, к.н :00:008:0473, що розташована за межами населених пунктів на території Білоцерківської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №3167-сг від 27.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 10,1245 га, к.н :00:001:2076, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2991-сг від 18.04.2016)

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та Фермерського господарства "К-1" про:

1) Визнання незаконними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про затвердження ОСОБА_2 проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, а саме: № 3167-сг від 27.04.2016; № 2990-сг від 18.04.2016; № 2989-сг від 18.04.2016; № 2988-сг від 18.04.2016; № 2992-сг від 18.04.2016; № 2991-сг від 18.04.2016;

2) Визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок загальною площею 215,6131 га вартістю 6 552 482,11 грн., розташовані за межами населених пунктів Білоцерківської та Подільської сільських рад Великобагачанського району, укладені між ОСОБА_2 та ГУ Держгеокадастром у Полтавській області, а саме:

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 17,3068 га, к.н :00:001:2075, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2990-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 61,0809 га, к.н :00:002:2102, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2989-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 87,4862 га, к.н :00:001:2101, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2988-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 11,5355 га, к.н :00:001:2077, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2992-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 28,0792 га, к.н :00:008:0473, що розташована за межами населених пунктів на території Білоцерківської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №3167-сг від 27.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 10,1245 га, к.н :00:001:2076, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2991-сг від 18.04.2016);

3) Скасування державної реєстрації прав оренди, що виникли з договорів оренди, а саме:

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 17,3068 га, к.н :00:001:2075, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2990-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 61,0809 га, к.н :00:002:2102, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2989-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 87,4862 га, к.н :00:001:2101, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2988-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 11,5355 га, к.н :00:001:2077, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2992-сг від 18.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 28,0792 га, к.н :00:008:0473, що розташована за межами населених пунктів на території Білоцерківської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №3167-сг від 27.04.2016);

- від 29.04.2016 щодо земельної ділянки площею 10,1245 га, к.н :00:001:2076, що розташована за межами населених пунктів на території Подільської сільської ради Великобачанського району Полтавської області терміном на 7 років (наказ №2991-сг від 18.04.2016).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 у справі № 917/412/19 залишено позов першого заступника прокурора Полтавської області № 05/1-222вих-19 від 12.03.2019 року (вх. № 541/19 від 12.03.2019 року) без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд виходив з того, що прокурором не додано до позову будь-яких доказів, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання позивачами своїх функцій щодо захисту інтересів. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави. Таким чином, відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави свідчать про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК.

Перший заступник прокурора Полтавської області із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою у справі №917/412/19, скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, про дату та час розгляду апеляційної скарги повідомити прокуратуру Харківської області.

Підстави звернення з апеляційною скаргою скаржником обґрунтовані тим, що оскаржувана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позову у даній справі без розгляду, оскільки сам факт звернення до суду з даним позовом прокурора, а не позивачами, вказує на бездіяльність позивачів; бездіяльність позивачів підтверджується також численним листуванням прокуратури області з ними, зокрема, листами від 12.02.2019, 25.02.2019, в яких проінформовано позивачів про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів для захисту інтересів держави в суді.

А тому, в даному випадку висновок суду першої інстанції про те, що прокурор не може бути альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, на думку прокурора, не відповідає дійсності.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 917/412/19. Встановлено строк для подання відзиву. Призначено справу до розгляду на 04.07.2019.

20.06.2019 від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

02.07.2019 від представника Держгеокадастру надійшли письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

04.07.2019 від фермерського господарства "К-1" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 апеляційне провадження у справі № 917/412/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц. Зобов`язано першого заступника прокурора Полтавської області повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

01.08.2019 від першого заступника прокурора Полтавської області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому зазначено про те, що за інформацією, розміщеною на офіційному веб-порталі "Судова влада України", 26.06.2019 Великою Палатою Верховного Суду переглянуто у касаційному порядку судові рішення у справі № 587/430/16-ц, касаційну скаргу прокурора задоволено, судові рішення, якими залишено без розгляду позов прокурора, скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 провадження у даній справі поновлено для розгляду зазначеного клопотання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 відмовлено у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Полтавської області про поновлення провадження у справі № 917/412/19. Апеляційне провадження у справі № 917/412/19 зупинено до оприлюднення повного тексту постанови Верховного суду у справі № 587/430/16-ц в ЄДРСР.

Судовою колегією встановлено, що на офіційному веб - сайті Єдиного державного реєстру судових рішень було оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.11.2019.

У судове засідання, призначене на 04.11.2019, представники позивачів та третіх осіб не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Головою Великобагачанського райдержадміністрації подано клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Враховуючи, що сторони не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, заслухавши думку прокурора, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звертаючись із позовною заявою в інтересах держави в особі Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, зазначив, що протиправне набуття ОСОБА_2 прав на земельні ділянки державної форми власності всупереч вимогам закону, зловживання відповідачами положеннями земельного законодавства та ЗУ "Про фермерські господарства" та не дотримання органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, вимог щодо проведення перевірки волевиявлення суб`єкта, який має намір отримати земельні ділянки, вимогам чинного законодавства, порушує інтереси держави. Наявний як державний так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва інтересів держави.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі у відзивах на позовну заяву посилались на відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції помилково погодився з позицією відповідачів у справі та дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава, в інтересах держави в особі

Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ, без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, виходячи з наступного.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Процесуальні підстави для залишення позову без розгляду в господарському судочинстві визначені ст. 226 ГПК України, за приписами п. 1 ч. 1 якої встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів прокурор вказував на те, що така необхідність зумовлена невжиттям ними жодних заходів щодо усунення порушень, допущених при передачі земельних ділянок, розташованих на території Великобагачанського району.

При цьому, прокурор наголошував на тому, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Як зазначає прокурор, у даному випадку вбачаються порушення інтересів держави, що полягають у протиправному набутті ОСОБА_2 прав на земельні ділянки державної форми власності всупереч вимогам закону, зловживання відповідачами положеннями земельного законодавства та Закону «Про фермерські господарства» та у не дотриманні органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками вказаної категорії, а саме: Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, вимог щодо проведення перевірки волевиявлення суб`єкта, який має намір отримати земельні ділянки, вимогам чинного законодавства.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Повноваження щодо здійснення контролю за законністю використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) та її територіальними органами.

Відповідно до ч. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно п.251 ч. 4 вказаного Положення, Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль) в тому числі за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах, а також визначено інші повноваження.

Голова Держгеокадастру, відповідно до п. 11 Положення, в межах повноважень, передбачених законом, організовує та контролює виконання в апараті Держгеокадастру та його територіальних органах Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики з питань, що належать до компетенції Держгеокадастру; скасовує повністю чи в окремій частині акти територіальних органів Держгеокадастру.

Відповідно до ч. 7 Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр з метою організації своєї діяльності, надає територіальним органам методичну і практичну допомогу, проводить перевірки їх діяльності, аналізує результати діяльності територіальних органів, що забезпечують здійснення повноважень з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, розробляє заходи щодо підвищення ефективності функціонування територіальних органі (п.п. 5 п. 5 Положення).

Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області є структурним територіальним підрозділом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, який уповноважений державою здійснювати контролюючі повноваження відносно діяльності підпорядкованого органу.

З метою встановлення вжитих Держгеокадастром України заходів щодо усунення порушень, допущених при передачі ОСОБА_2 земельних ділянок, розташованих на території Великобагачанського району було направлено відповідного листа до вказаного компетентного органу.

Станом на момент подачі позову відповіді від Держгеокадастру України не отримано.

Також зазначений позов пред`являється в інтересах Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірних земельних ділянок є на даний час територіальна громада в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Таким чином, фактично орган місцевого самоврядування як власник земельних ділянок на даний час позбавлений можливості вільно ними розпоряджатися, у тому числі шляхом продажу прав оренди на аукціоні.

Таким чином, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування державної реєстрації прав оренди на них надає можливість їх власнику в особі територіальної громади вільно розпоряджатися землями, у тому числі, шляхом продажу прав на них на аукціоні.

Одночасно, на адресу Білоцерківської сільської ради скеровано запит щодо вжитих заходів по скасуванню спірних наказів та визнанню недійсними договорів оренди земельних ділянок, однак відповіді на час подання позову не отримано.

Таким чином, зазначені органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, не вжили дієвих заходів на усунення виявлених порушень.

Вказане вище відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ГПК України є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Крім того, пунктом 1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 встановлено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Таким чином, виявлення прокурором причин бездіяльності уповноваженого органу та відповідного реагування на виявлені порушення в інший спосіб ніж заходами представницького характеру є неможливим.

Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17), що надмірна формалізація «інтересів держави» може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. А отже, вимагання судом конкретних документів на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави, за відсутності відповідних вимог в законі, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Крім того, судом першої інстанції не враховано висновок Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 у справі № 905/803/18 що з`ясування питань чи потребують захисту державні інтереси у конкретному випадку, чи замінює прокурор у цьому судовому провадженні орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або робить це неналежно, причин, які свідчать про невжиття позивачем заходів щодо захисту інтересів держави, а також встановлення відповідних обставин можливе під час здійснення розгляду справи по суті.

Також слід зазначити, що у цій справі прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави, а не конкретного органу державної влади, яким є позивачі. По-друге, у даних правовідносинах порушено не інтереси або права конкретного суб`єкта владних повноважень, а інтереси держави - в особі уповноваженого органу, якими і є Територіальна громада в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область та Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах 01.03.2018 у справі № 922/1361/17, від 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 25.09.2018 у справі № 804/2244/18, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 25.03.2019 № 469/580/16-ц.

Так, у разі встановлення порушення вимог законодавства та факту бездіяльності органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, у прокурора виникає не лише право, а й обов`язок захистити такі інтереси, що у даному випадку і зроблено шляхом звернення до суду з позовом в інтересах Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ.

З огляду на викладене, як правильно зазначає прокурор, позивачі є органами, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, зокрема, на звернення до суду щодо визнання незаконними та скасування наказів, визнаня недійсними договорів оренди землі.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що за вищенаведених обставин позивачами не було вжито жодних заходів щодо усунення порушень, допущених при передачі ОСОБА_2 земельних ділянок, розташованих на території Великобагачанського району.

Так, Вирішуючи питання щодо звернення до суду за захистом інтересів держави, прокуратурою Полтавської області до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району 12.02.2019 та 25.02.2019 відповідно, скеровано листи, в яких інформовано про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів для захисту інтересів держави в суді.

Зі змісту листів Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, доданих до матеріалів справи, вбачається, що зазначені органи, уповноважені державою на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, не бажають самостійно здійснювати такий захист, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ГПК України є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що нездійснення позивачами дій, які вони повинні були та могли здійснити, а також відсутність обґрунтованих пояснень щодо своєї бездіяльності беззаперечно свідчить про неналежне виконання позивачами своїх повноважень.

Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

При цьому, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо необхідності подання прокурором доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 367 Кримінального кодексу України, наявності вироку суду відносно службових осіб, накладення на службових осіб позивача дисциплінарних стягнень, з огляду на наступне.

Застосування прокуратурою заходів прокурорського реагування на порушення законодавства, у даному випадку невиконання органом державної влади своїх обов`язків, має відповідати критеріям обґрунтованості, ефективності, доцільності та досягнення реальних наслідків такого реагування, та не повинно переслідувати мету створення штучних доказів для подальшого використання їх у суді.

Як зауважує апелянт, документи, які вказані судом першої інстанції як приклад належних та допустимих доказів не здійснення або неналежним чином здійснення відповідних повноважень уповноваженими особами, мають іншу правову природу, та свідчать, в першу чергу, про застосування до конкретної особи заходів кримінально-правового та дисциплінарного характеру, про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю конкретної особи та настанням негативних наслідків, а не про виникнення підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»» від 14.10.2014, органи прокуратури позбавлені права ініціювати дисциплінарне провадження шляхом внесення відповідних актів прокурорського реагування в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Крім того, місцевим господарським судом не взято до уваги, що дотримання законності у питаннях контролю щодо законності передачі в користування та безпосереднього використання землі належить до інтересів держави.

Бездіяльність позивачів завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, оскільки порушення порядку набуття речових прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення обмежує державу в особі уповноважених органів у її використанні та залученні якнайбільшої суми грошових коштів до бюджету шляхом продажу прав на неї на земельних торгах (аукціоні), позбавляє можливості інших фізичних та юридичних осіб реалізувати свої законні права на отримання земельної ділянки у користування, отримавши перемогу у відповідних торгах.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, предмет та підстави заявленого прокурором позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прокуратурою належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, а відтак, наявні підстави для подання прокурором відповідного позову в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність визначених п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України підстав для залишення без розгляду позову першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава, в інтересах держави в особі Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Полтавської області є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до господарського суду Полтавської області.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Щодо тверджень ФГ «К-1» про те, що дана справа повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки дозволи було надано ОСОБА_2 , як фізичній особі, колегія суддів зазначає, що в даному апеляційному провадженні розглядається скарга на ухвалу про залишення позову прокурору без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, під час постановлення якої, судом не розглядається (не входить до предмету доказування) питання щодо підвідомчості даної справи.

В зв`язку з цим, доводи ФГ «К-1» щодо підвідомчості даної справи в силу положень ст. 269 ГПК України не входять до предмету доказування у процедурі апеляційного перегляду ухвали про залишення позову без розгляду.

На думку колегії суддів, навіть в разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо підвідомчості спору, процедура апеляційного перегляду ухвали про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, не повинна підміняти собою процедуру оскарження підвідомчості.

Керуючись статтями ст. 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава на ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 у справі № 917/412/19 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 у справі № 917/412/19 скасувати.

Справу № 917/412/19 передати до господарського суду Полтавської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2019.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко