ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2019 р. Справа№ 925/1082/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Пронь Валерія Вадимовича

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 06.05.2019 (повний текст рішення складено 10.05.2019)

у справі №925/1082/18 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю «Пальміравідгодівля»

до Фізичної особи-підприємця Пронь Валерія Вадимовича

про зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафу

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміравідгодівля» (далі - СТОВ «Пальміравідгодівля», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пронь Валерія Вадимовича (далі - ФОП Пронь В.В., відповідач) про зобов`язання відповідача передати позивачу по місцю поставки обладнання за актом приймання-передачі інструкції з експлуатації українською чи російською мовами відповідно до договору постачання обладнання від 30.03.2017 № 30/1 на: два комплекти системи віддаленого моніторингу та управління; два комплекти системи клімат контролю; два комплекти вентиляційного обладнання; один комплект холодильного обладнання; зобов`язання відповідача виконати гарантійні зобов`язання по договору постачання обладнання № 30/1 від 30.03.2017, а саме: гарантійний ремонт системи віддаленого моніторингу та управління в 2 камері зберігання та сушки часнику; гарантійний ремонт системи клімат контролю в 2 камері зберігання та сушки часнику; встановити в програмному забезпеченні програму, яка б забезпечувала в автоматичному режимі поетапний процес сушки, охолодження, зберігання часнику і забезпечувала параметри, визначені в п. 1.2. пп. 1.2.1. договору поставки обладнання № 30/1 від 30.03.2017, а також стягнення штрафу за порушення договору поставки обладнання № 30/1 від 30.03.2017 в розмірі 370 764,81 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, якою позивач просив розглядати лише вимоги про: зобов`язання відповідача передати позивачу по місцю поставки обладнання за актом приймання-передачі інструкції з експлуатації українською чи російською мовами, у відповідності до договору постачання обладнання № 30/1 від 30.03.2017 на: два комплекти системи віддаленого моніторингу та управління; два комплекти системи клімат контролю; два комплекти вентиляційного обладнання; один комплект холодильного обладнання; та стягнення з відповідача на користь позивача штраф за порушення договору поставки обладнання № 30/1 від 30.03.2017 в розмірі 370 764,81 грн. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Крім цього, в наданій суду першої інстанції заяві від 04.01.2019 позивач уточнив, що для стягнення з відповідача штрафу в сумі 370 764,81 грн. буде доводити лише порушення відповідачем умов договору в частині ненадання інструкцій по експлуатації обладнання (п. 6.1) та постійне неприбуття відповідача до місця знаходження обладнання для з`ясування виходу його з ладу та ремонту не пізніше одного календарного дня з моменту повідомлення позивачем про гарантійний випадок (п. 5.7).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.05.2019 у справі №925/1082/18 позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміравідгодівля» до фізичної особи - підприємця Пронь Валерія Вадимовича про зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафу задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи Пронь Валерія Вадимовича на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміравідгодівля» штраф за порушення умов договору поставки обладнання від 30.03.2017 № 30/1 в розмірі 370 764,81 грн. та 7 323,48 грн. на відшкодування сплаченого судового збору. В частині вимог про зобов`язання відповідача передати позивачу по місцю поставки обладнання за актом приймання-передачі інструкції з експлуатації українською чи російською мовами, у відповідності до договору постачання обладнання від 30.03.2017 № 30/1 провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Фізична особа-підприємець Пронь Валерій Вадимович оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про несвоєчасне надання відповідачем позивачу Інструкції до обладнання вказуючи на те, що така в друкованому вигляді була передана під час монтажу обладнання в повному технічному обсязі, а також безпосередньо з комплектами обладнання, адже Інструкція є невід`ємним додатком до комплекту обладнання, в подальшому - в електронному вигляді, що підтверджується електронними листами. За твердженнями апелянта, з липня 2017 по червень 2018 обладнання використовувалось позивачем без жодних претензій за цей період, в тому числі й щодо Інструкції. Таким чином, позивач майже рік користувався обладнанням без наявної Інструкції, що є технічно неможливим. Апелянт стверджував, що у наданих суду першої інстанції відзиві та запереченнях, а також в судових засіданнях надав пояснення, що Інструкція з експлуатації була передана позивачу 25.09.2017, відповідачем надано скріншоти електронних листів, в тому числі від 25.09.2017 про направлення позивачу Інструкції з експлуатації холодильної установки, але ці докази безпідставно відхилено судом першої інстанції. Оскільки судом правомірно встановлено, що умовами Договору сторони не погодили ніяких додаткових вимог щодо кількості комплектів Інструкцій, на які конкретно типи обладнання їх слід було надати, походження Інструкції тощо. Сам по собі факт відсутності підписного сторонами акту приймання Інструкції не є перешкодою для встановлення факту належного виконання зобов`язання, який повинен бути зафіксований таким актом, відтак відповідач не позбавлений можливості доводити належне фактичне виконання договірних зобов`язань й без підписаного сторонами акту приймання-передачі Інструкції до обладнання. Тому, апелянт вважав, що передав позивачу Інструкцію до обладнання у відповідності до погоджених сторонами умов (п. 6.1 Договору), що є належним виконанням ним своїх зобов`язань, відповідно застосування штрафу в розмірі 10% від суми договору є безпідставним та необґрунтованим.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що наданий відповідачем скріншот про направлення позивачу Інструкції цілком правомірно суд першої інстанції не взяв до уваги, як неналежний доказ, адже його форма і зміст не дають змоги встановити факт передачі Інструкції з експлуатації й неможливо встановити, що саме передавалось, в якому обсязі і кому. Копій актів або описів вкладення до поштового листа на підтвердження факту вчасної передачі позивачу Інструкцій апелянтом суду першої інстанції не надано. При цьому, надані апелянтом пояснення свідків не відповідають вимогам щодо формі і змісту, які визначено чинним процесуальним законодавством, а отже не можуть братись до уваги судом, є недопустимими доказами. Крім цього, апелянт жодним чином не обґрунтував суду апеляційної інстанції неможливість подання пояснень свідків суду першої інстанції тощо.

В наданому суду апеляційної інстанції клопотанні, апелянт зазначив, зокрема, що в судове засідання для дослідження буде надано носій електронного доказу, а саме ноутбук, з якого відправлялися електронні листи з додатками (інструкції з експлуатації) на зазначену в договорі електронну адресу. Крім цього, наводив правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій й в прохальній частині просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

28.10.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення позивача, в яких останній заперечував наведені апелянтом у вищезгаданому клопотанні доводи.

В судове засідання апеляційної інстанції 29.10.2019 з`явилися представник позивача та особисто відповідач, який надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 30.03.2017 між СТОВ «Пальмиравідгодівля» (позивач, замовник за договором) та ФОП Пронь В.В. (відповідач, виконавець за договором) укладено Договір постачання обладнання № 30/1 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується поставити обладнання, змонтувати та провести пусконалагоджувальні роботи системи вентиляції і охолодження часнику та камер зберігання і сушки відповідно до умов Договору, провести навчання персоналу замовника, а замовник зобов`язався прийняти обладнання та роботи, сплатити їх вартість на умовах Договору.

Відповідно до розділу 2 Договору виконавець зобов`язується поставити замовнику, зокрема, комплекти двох камер зберігання і сушки місткістю 350 тон № 1 та № 2; вентиляційне обладнання; холодильне обладнання; системи віддаленого моніторингу та управління з витратним матеріалом для монтажу до кожної з камер.

Передача обладнання здійснюється на складі замовника і оформляється підписанням видаткової накладної уповноваженими представниками сторін (п. 3.2 Договору).

Загальна сума Договору згідно п. 4.1 складає 3 637 426,00 грн. з ПДВ.

В розділі 3 Договору сторонами обумовлено порядок поставки кожної із частин обладнання, який залежить від спливу певних строків після внесення передоплати за обладнання.

Положеннями п. 6.1 Договору сторони погодили, що виконавець зобов`язаний, зокрема, надати Інструкції по експлуатації обладнання на російській чи українській мовах.

Цей Договір згідно п. 11.1 набирає чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами всіх його умов.

Додатковою угодою № 1, яку сторони підписали 25.04.2017, окрім внесення умов про додаткову поставку і монтаж обладнання, також було збільшено й загальну суму Договору до 3 826 355,00 грн. з ПДВ.

В подальшому, додатковою угодою № 2 від 13.09.2017 сторонами уточнено склад комплектів до обладнання камери зберігання і сушки № 2, а загальну суму Договору визначено в розмірі 3 707 648,18 грн.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором поставки в силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору відповідач поставив обумовлене Договором обладнання, що підтверджується наявною у справі копією видаткової накладної № 21 від 14.09.2017.

Крім цього, сторонами складено Акт введення в експлуатацію обладнання від 14.09.2017, згідно якого перераховане в Договорі від 30.03.2017 обладнання відповідач здав позивачу та ввів в експлуатацію.

Вказаним актом сторони також погодили, що при введенні в експлуатацію обладнання виявлено наступні зауваження, на необхідність виконання яких сторони погодили, що:

- за умовами Договору виконавець (відповідач) зобов`язався до 10.10.2017 поставити замовнику (позивачу) Інструкцію з експлуатації обладнання на російській чи українській мові;

- відповідач повинен настроїти систему віддаленого моніторингу та управління камер до 10.10.2017;

- відповідач зобов`язався надати схеми електричного та холодильного обладнання до 10.10.2017.

Крім цього, сторонами визначено, що про виконання вищезазначених зауважень буде складено додатковий Акт.

З приводу тверджень відповідача про те, що умови Акту введення в експлуатацію від 14.09.2017 про зобов`язання ФОП Проня В.В. надати позивачу до 10.10.2017 Інструкції не є договірними зобов`язаннями на виконання умов Договору, цей акт не є додатковою угодою до Договору, а сам Договір не містить ніяких строків щодо передачі Інструкцій й тому зобов`язання не є простроченим, слід зазначити, що за змістом Акту введення в експлуатацію від 14.09.2017 сторони саме в процесі перевірки належного виконання умов Договору щодо поставки обладнання і введення його в експлуатацію (30.03.2017) в добровільному порядку домовилися про необхідність виконання виявлених недоліків, зокрема, щодо непереданих Інструкцій, які належить надати позивачу до 10.10.2017. Відповідно таке зобов`язання відповідача про передачу позивачу Інструкцій до 10.10.2017 підлягає до належного виконання в межах його зобов`язань за Договором.

Як вище згадувалось, п.6.1 Договору сторони погодили, що виконавець зобов`язаний, зокрема, надати Інструкції по експлуатації обладнання на російській чи українській мовах.

При цьому, цей пункт не містить будь-яких додаткових вимог щодо кількості комплектів Інструкцій, на які конкретно типи обладнання їх повинно бути надано, походження Інструкцій (чи виготовляються виключно виробником обладнання, чи може бути роздрукована з Інтернету на аналогічне обладнання якщо воно серійне, з якими складовими частинами по змісту, яким індивідуальним вимогам чи ДСТУ вона повинна відповідати).

Акт введення в експлуатацію від 14.09.2017 також не містить домовленостей про зобов`язання відповідача передати позивачу саме по два комплекти Інструкцій (чи іншу кількість) на обладнання з однаковими назвами.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема, наданими відповідачем скріншотами з його електронної пошти, 25.09.2017 на офіційну електронну адресу позивача: , яка була зазначена в укладеному між сторонами Договорі та вказана позивачем при зверненні з даним позовом до суду, було направлено «Инструкцию по эксплуатации холодильной установки и системы вентиляции» з двома прикріпленими файлами «Инструкция по эк…» та «Eliwell IDPlus 974…», а 26.09.2017 - «Принципиальные электрические схемы» з чотирма прикріпленими файлами «Обозначение к эк…», «Электр.схема щит…», «Электр.схема щит…» та «Электрическая сх…», що свідчить про виконання відповідачем зазначених в Акті введення в експлуатацію обладнання від 14.09.2017 домовленостей, зокрема, щодо передачі позивачу Інструкції з експлуатації обладнання та схем електричного та холодильного обладнання у визначений цим Актом строк.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 29.10.2019 колегією суддів було оглянуто вихідну кореспонденцію електронної пошти відповідача на представленому ним портативному персональному комп`ютері (ноутбуці) та встановлено направлення на офіційну електронну адресу позивача вищезгаданих електронних листів з прикріпленими файлами.

При цьому, слід зазначити, що в укладеному сторонами Договорі відсутні будь-які умови щодо порядку передачі Інструкції та схем (наприклад оформлення їх актом приймання-передачі), а також щодо можливості чи неможливості направлення їх електронною поштою, відповідно направлення відповідачем їх на офіційну електронну адресу позивача: свідчить про належне виконання ним своїх зобов`язань за Договором (п. 6.1) та домовленостей за Актом введення в експлуатацію від 14.09.2017, оскільки ніяких особливих вимог до Інструкцій (істотних умов) Договором та Актом не передбачено.

Матеріалами справи встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме 24.12.2018 відповідач цінним листом направив позивачу Інструкції по експлуатації холодильної установки, системи вентиляції, системи клімат-контролю та системи віддаленого моніторингу і управління, що підтверджується описом вкладення в цінний лист. Такі ж Інструкції відповідач долучив й до матеріалів справи.

З приводу необхідності складення акту на підтвердження факту передачі Інструкції з експлуатації до обладнання, про що вказано у Акті введення в експлуатацію від 14.09.2017, слід зазначити, що за умови встановлення судом факту направлення відповідачем на офіційну електрону адресу позивача Інструкцій з експлуатації обладнання та схем електричного та холодильного обладнання, а також передачі позивачу в ході розгляду справи документації під назвою Інструкції по експлуатації холодильної установки, системи вентиляції, системи клімат-контролю та системи віддаленого моніторингу і управління, як і просив позивач, сама по собі відсутність підписаного між сторонами акту приймання Інструкцій не є перешкодою для встановлення належного виконання зобов`язання, яке повинно бути зафіксовано таким актом за окремою домовленістю сторін. Відповідач не позбавлений можливості доводити належне фактичне виконання договірного зобов`язання і без підписаного сторонами акту приймання-передачі Інструкцій до обладнання, якщо сторона ухиляється від його підписання.

Оскільки в Договорі не має ніяких застережень з приводу кількості комплектів, якості та відповідності цих Інструкцій певним вимогам, а позивачем не зазначено, чому не може бути використано один комплект Інструкції на однотипне обладнання, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач виконав своє договірне зобов`язання належним чином.

Доводи позивача про невідповідність переданих відповідачем позивачу Інструкцій до обладнання вимогам і положенням ДСТУ ГОСТ 2.601:2006 чи іншим нормативним документам, не заслуговують на увагу, адже не є предметом розгляду даної справи згідно заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на наведене та надані відповідачем докази на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань за Договором (п. 6.1) та домовленостей за Актом введення в експлуатацію від 14.09.2017, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача передати позивачу по місцю поставки обладнання за актом приймання-передачі Інструкції з експлуатації українською чи російською мовами відповідно до Договору на: два комплекти системи віддаленого моніторингу та управління; два комплекти системи клімат контролю; два комплекти вентиляційного обладнання; один комплект холодильного обладнання, відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Закриваючи провадження у справі в частині вказаних вимог, суд першої інстанції безпідставно не врахував надані відповідачем докази на підтвердження направлення позивачу вказаних інструкцій у визначений Актом введення в експлуатацію від 14.09.2017 строк до 10.10.2017, а тому дійшов помилкового висновку про їх передачу лише під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф за порушення Договору у розмірі 370 764,81 грн.

В силу положень ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Положеннями п. 9.2 Договору сторони погодили, що за невиконання умов Договору винна сторона виплачує штраф в розмірі 10% від суми Договору.

Як вище згадувалось, Додатковою угодою № 2 від 13.09.2017 сторонами визначено, що загальна сума Договору становить 3 707 648,18 грн. (п. 4.1), відповідно здійснений позивачем розрахунок штрафу є арифметично вірним.

Разом з цим, слід зазначити, що в наданій суду першої інстанції заяві від 04.01.2019 позивач вказував, що стягнення штрафу з відповідача він буде доводити лише порушенням положень п. 5.7 Договору - постійне неприбуття відповідача до місця знаходження обладнання, з`ясування виходу обладнання з ладу та ремонту не пізніше одного календарного дня з моменту повідомлення позивача про гарантійний випадок, а також абз. 7, п. 6.1 Договору - ненадання Інструкцій по експлуатації обладнання тощо.

З приводу порушення відповідачем п. 5.7 Договору, а саме, постійного неприбуття відповідача до місця знаходження обладнання, з`ясування причин виходу його з ладу та ремонт не пізніше одного календарного дня з моменту повідомлення позивача про гарантійний випадок, слід зазначити, що з аналізу листування між сторонами випливає, що на вимоги позивача усунути недоліки і направити спеціалістів за місцем знаходження обладнання відповідач реагував своєчасно направленням листів-відповідей.

Так, на листа позивача № 108 від 23.07.2018 відповідач направив відповідь 24.07.2018; на листа № 111 від 24.07.2018 - 25.07.2018 за № 3; на листа № 114 від 27.07.2018 - 27.07.2018 за № 4. Відповідно своєчасне направлення відповідей на звернення позивача свідчить про те, що відповідач не ухилявся від контактів із позивачем.

Разом з цим, із вищевказаних відповідей відповідача вбачається, що він повідомляв про здійснення необхідних змін в обладнанні, неодноразові виїзди його працівників до позивача та надання рекомендацій по обслуговуванню обладнання й вимагав від позивача надання доказів того, що поломка чи неякісне функціонування обладнання підпадає під гарантійний випадок, не заперечував й проти проведення експертизи з цього питання.

При цьому, позивач зняв із розгляду позовну вимогу про зобов`язання відповідача виконати гарантійні зобов`язання по Договору, тому обставини щодо дійсного настання гарантійних випадків при експлуатації обладнання у справі судом не встановлювалися.

Безспірних доказів про настання саме гарантійних випадків при експлуатації обладнання позивачем не надано, відтак суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем п. 5.7 Договору, зокрема, щодо постійного необґрунтованого неприбуття відповідача до місця знаходження обладнання для з`ясування причин виходу його з ладу та ремонту не пізніше одного календарного дня з моменту повідомлення позивачем про гарантійний випадок, як це передбачено Договором.

Враховуючи встановлене апеляційним судом належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором ( п. 6.1 ) щодо обов`язку надання Інструкцій по експлуатації обладнання, зокрема, у визначений Актом введення в експлуатацію від 14.09.2017 строк до 10.10.2017, нарахування позивачем штрафу за порушення зобов`язань в цій частині також є безпідставним.

З огляду на не доведення позивачем фактів порушення відповідачем умов Договору, а саме 6.1 Договору щодо ненадання Інструкцій по експлуатації обладнання та п. 5.7 Договору щодо постійного неприбуття відповідача до місця знаходження обладнання для з`ясування причин виходу його з ладу та ремонту не пізніше одного календарного дня з моменту повідомлення позивача про гарантійний випадок, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 370 764,81 грн. штрафу, відповідно в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Оскільки в задоволенні вимог про стягнення штрафу відмовлено за недоведеністю, заява відповідача про застосування строків позовної давності та обґрунтування можливості зменшення штрафу не підлягають розгляду судом.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення справи по суті спору.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.ч. 1-2, 4 ст. 269 ГПК України).

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення на підставі п.п. 1-4 ч.1 ст.277 ГПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування вимог матеріального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в частині закриття провадження та задоволення вимог про стягнення штрафу, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову, адже місцевим судом не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи тощо. Тому доводи відповідача по суті його апеляційної скарги заслуговують на увагу, а скарга - підлягає задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, апеляційний суд вважає, що в зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на його користь на підставі ст. 129 ГПК України підлягає стягненню 10 985, 21 грн. судового збору за подання апеляційної скарги з розрахунку 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позову, враховуючи вимоги, які розглядались судом першої інстанції (за позовну вимога майнового характеру 1,5% від 370 764, 81 грн. = 5 561, 47 грн. + 1 762, 00 грн. за вимогу немайнового характеру згідно приписів Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік»).

При подані апеляційної скарги відповідачем сплачено 13 539, 00 грн., переплачена ним сума судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню проте за відповідним клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пронь Валерія Вадимовича задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2019 у справі №925/1082/18 скасувати та прийняти нове рішення:

В задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміравідгодівля» до Фізичної особи-підприємця Пронь Валерія Вадимовича про зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафу відмовити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміравідгодівля» (19741, Черкаська обл., Золотоніський район, село Вознесенське, ідентифікаційний код 02779068) на користь Фізичної особи-підприємця Пронь Валерія Вадимовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 10 985, 21 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

Матеріали справи № 925/1082/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.11.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко