ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2019 р. Справа№ 911/1727/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019

у справі № 911/1727/19 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом ОСОБА_1

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький»

про визнання недійсним рішення загальних зборів

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький» (далі - СВК «Новоселецький», відповідач) про визнання недійсним рішення загальних зборів членів СВК «Новоселицький» від 10.04.2019, яке викладене у формі протоколу загальних зборів СВК «Новоселицький» №10/2019 від 10.04.2019, посилаючись на порушення відповідачем порядку проведення загальних зборів членів СВК «Новоселицький».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.07.2019 відкрито провадження у справі № 911/1727/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 12.08.2019.

12.08.2019 представник позивача звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про забезпечення доказів у справі №911/1727/19 шляхом допиту свідків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №911/1727/19 шляхом допиту свідків повернуто заявнику на підставі ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що заявником у заяві про забезпечення доказів не зазначено обставини, для доказування яких такі докази необхідні та не обґрунтовано необхідність забезпечення доказів, тобто, наявність підстав припускати, що докази, які просить забезпечити позивач, будуть втрачені або їх збирання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення доказів шляхом допиту свідків задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала судом першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наголошував на тому, що представник позивача у заяві про забезпечення доказів просив допитати як свідків 27 осіб, 23 з яких є членами кооперативу, зазначивши обставини, для доказування яких такі докази необхідні, а саме, обставини, що стосуються проведення загальних зборів членів кооперативу та оформлення рішень загальних зборів членів кооперативу від 10.03.2016, 08.12.2018, 10.04.2019 та 25.04.2019; для обґрунтування необхідності допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у заяві зазначено, що такі особи відповідно до протоколу №10/2019 від 10.04.2019 були секретарем та головою спірних загальних зборів, а тому володіють відомостями про кількість та перелік присутніх членів кооперативу на таких зборах та можуть надати інші пояснення суду, необхідні для вирішення справи по суті; у заяві представник позивача також обґрунтовує необхідність допиту осіб, які не є членами кооперативу, а саме, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкаву О.В. та державного реєстратора Васильківської районної державної адміністрації Київської області Дехтяренка О.І., посилаючись на те, що зазначені особи можуть надати суду пояснення з питань, що стосуються оформлення оспорюваного рішення загальних зборів членів СВК «Новоселицький»; суд при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги викладені у заяві про забезпечення доказів підстави для застосування такого засобу доказування, як допит свідків, що передбачено ч. 1 ст. 110 ГПК України; посилання в оскаржуваній ухвалі на ч. 2 ст. 87 ГПК України є неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, у розумінні ст. 277 ГПК України; зважаючи на відсутність підстав для повернення заяви про забезпечення доказів заявнику, суд першої інстанції постановив ухвалу із порушенням норм процесуального права.

Також апелянт зауважив, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 234 ГПК України, оскільки в її вступній частині заявником вказана особа, яка не є стороною чи іншим учасником справи № 911/1727/19, а резолютивна частина ухвали не містить строку та порядку її оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/1727/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.10.2019, встановлено СВК «Новоселицький» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано у Господарського суду Київської області копії додатків до позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 911/1727/19.

16.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 від Господарського суду Київської області надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/1727/19 відкладено на 30.10.2019.

У судове засідання 30.10.2019 позивач явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача, заслухавши думку представників відповідача, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними та необґрунтованими, просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

30.10.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ст. 110 ГПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, допит свідків. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Положеннями п.п. 4, 5 та 6 ч. 1 ст. 111 ГПК України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Як вбачається з поданої представником ОСОБА_1 . заяви про забезпечення доказів, позивач просив суд забезпечити докази у справі №911/1727/19, шляхом допиту свідків:

1) ОСОБА_4

2) ОСОБА_5

3) ОСОБА_6

4) ОСОБА_7

5) ОСОБА_8

6) ОСОБА_9

7) ОСОБА_10

8) ОСОБА_11

9) ОСОБА_12

10) ОСОБА_13

11) ОСОБА_14

12) ОСОБА_15

13) ОСОБА_16

14) ОСОБА_17

15) ОСОБА_18

16) ОСОБА_19

17) ОСОБА_20

18) ОСОБА_21

19) ОСОБА_22

20) ОСОБА_23

21) ОСОБА_24

22) ОСОБА_25

23) ОСОБА_26

24) ОСОБА_2 ;

25) ОСОБА_3

26) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харкава Оксана Віталіївна

27) Державний реєстратор Васильківської районної державної адміністрації Київської області Дехтяренко Олег Іванович

В обґрунтування необхідності забезпечення доказів заявник зазначав, що з вказаних осіб 23 особи є членами СВК «Новоселицький», а тому можуть повідомити суду інформацію та дані, які мають значення для справи, зокрема, відомі їм обставини, що стосуються проведення загальних зборів членів кооперативу від 10.03.2016, 08.12.2018, 10.04.2019 та 25.04.2019; дві особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до протоколу №10/2019 від 10.04.2019 були секретарем та головою спірних загальних зборів, а тому володіють відомостями про кількість та перелік присутніх членів кооперативу на таких загальних зборах та можуть надати інші пояснення суду, необхідні для вирішення справи по суті; приватний нотаріус та державний реєстратор можуть надати до суду пояснення з питань, що стосуються оформлення оспорюваного рішення загальних зборів членів СВК «Новоселицький».

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у заяві про забезпечення доказів заявником не зазначено конкретних обставин, для доказування яких такі докази необхідні, а також не обґрунтовано необхідність забезпечення доказів, тобто, наявність підстав припускати, що докази, які просить забезпечити позивач будуть втрачені або збирання яких стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до частини 4 ст. 111 ГПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів на підставі ч. 4 ст. 111 ГПК України.

Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, яке, на його думку, проявилось у діях суду щодо посилання в оскаржуваній ухвалі на положення ч. 2 ст. 87 ГПК України, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказана норма є нормою процесуального права, а наведення її в ухвалі не вплинуло на правильність висновку суду щодо наявності підстав для повернення заяви позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що в порушення вимог ст. 234 ГПК України, у резолютивній частині оскаржуваної ухвали судом не вказано порядок її оскарження, а крім того, у її вступній частині було зазначено заявником ОСОБА_27 , в той час як заявником та позивачем у даній справі є ОСОБА_1 .

Разом з тим, з огляду на зміст ухвали Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/1727/19, колегія суддів вважає, що помилкове зазначення в її вступній частині як заявника особи, яка не є стороною чи іншим учасником даної справи, а також відсутність у її резолютивній частині порядку її оскарження, не є порушенням процесуального права, що призвело до неправильного вирішення наведеного процесуального питання, а відтак, не є підставою для її скасування в розумінні ст. 277 ГПК України.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом Київської області від 12.08.2019 у справі №911/1727/19 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/1727/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі №911/1727/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1727/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.11.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук